ULTIMUL EPISOD VÂNT DE PRIMĂVARĂ
Kousei...
Kousei!
Arima!
Arima...
Kousei...
Toți mă privesc.
Oamenii care mi-au dat un scop.
Oamenii care m-au încurajat să urc pe scenă.
Toți mă privesc.
Nu-i pot dezamăgi.
Sunt notele de la mama.
Watari m-a făcut să le observ.
Tsubaki le-a găsit pentru mine.
Notele născute din concursurile cu Aiza și Igawa.
Notele create de Nagi și de mine.
Iar Hiroko m-a făcut să mi le reamintesc.
Sunt atât de speriat... nu aud...
Cineva...
Dar mă ai pe mine.
Da.
E așa cum mi-ai spus. Dacă ascult cu atenție...
Notele sunt în interiorul meu.
Nu sunt singur.
După ce cunoaștem pe altcineva, niciunul dintre noi nu mai poate fi singur.
Toți suntem conectați.
Nu mă lăsa singură!
Prostuțo, mă ai pe mine.
În interiorul meu...
exiști tu.
Nu te voi lăsa singură.
Mergeți la ea.
Dau tot ce pot aici...
Mergeți la ea.
Mergeți la ea!
Alungați-i boala!
Apoi, din nou...
Împreună...
Mulțumesc.
Așteaptă...
Te rog, nu pleca!
Cere-mi canelé din nou!
Mai sună-mă ca să-ți omori timpul!
Nu-mi pasă dacă sunt doar Amicul A.
Nu pleca! Nu pleca!
Te rog, nu pleca!
Te rog, nu mă lăsa singur!
Rămas-bun!
Dacă nu te superi, ia asta, te rog.
Îți mulțumesc că ai făcut-o fericită pe Kaori.
KOUSEI ARIMA
KAORI MIYAZONO
LICEUL SUMIYA
Bună!
Dragă Kousei Arima,
e ciudat că-ți scriu, deși ai plecat de aici mai devreme.
Ești îngrozitor.
Ești leneș, încet și prostănac.
Prima dată, te-am văzut când aveam cinci ani.
Dădeai un recital de pian la școala la care mergeam.
Ai făcut publicul să râdă,
când ai dărâmat scaunul cu șoldul.
Te-ai așezat la pian și, din momentul când ai început să cânți...
te-am idolatrizat.
Notele erau la fel de colorate ca o paletă cu 24 de culori.
Melodia dansa.
Am reușit!
M-am speriat când fetița de lângă mine a început să plângă.
Și totuși, ai renunțat la pian.
După ce mi-ai schimbat viața, cât de crud ai putut fi?
Tată! Mamă!
Bun venit acasă, Kaori!
Ți-e foame?
- Vreau o vioară! - Ce?
Vreau să cânt la vioară, nu la pian!
Ce te-a apucat?
Vreau să cânte Kousei la pian pentru mine!
Leneșule! Prostuțule!
M-am bucurat enorm că mergem la același liceu.
Cum să găsesc o cale de a vorbi cu tine?
Să-ți cumpăr un sendviș în fiecare zi?
În final, nu am putut decât să te privesc din umbră.
În fond, aveai prieteni buni.
Nu era loc și pentru mine.
SPITALUL TOTSUHARA
Am fost operată când eram mică, apoi, am primit tratament regulat.
După ce am căzut în clasa a șaptea,
am fost internată de mai multe ori.
Am început să petrec mai mult timp în spital.
Nu mai frecventam cursurile.
Știam că nu mă simt bine.
Într-o noapte...
mi-am văzut mama și tatăl plângând în sala de așteptare
și mi-am dat seama că nu mai am mult timp.
Atunci am știut.
Așa că...
am fugit!
Am început să fac ce vreau,
ca să nu iau regretele cu mine.
Am început să port lentile de contact,
am început să mănânc dulciuri fără să-mi pese de greutate.
Chiar și partiturile stricte... am început să le cânt cum voiam.
Apoi...
Am spus o singură minciună.
„Kaori Miyazono îl place pe Ryota Watari.”
Asta e minciuna spusă.
Acea minciună l-a adus aproape...
pe Kousei Arima.
Te-a adus la mine.
Zi-i lui Watari că-mi pare rău.
KEIKO: VORBIM DUPĂ ȘCOALĂ?
Nemernicule!
M-ai înșelat!
N-am făcut decât să ies cu o fată!
Cine are nevoie de tine?
Totuși...
Cred că Watari mă va uita repede.
Ca prieten, e amuzant, dar voiam pe cineva mai sincer.
Spune-i și lui Tsubaki că-mi pare rău.
Sunt doar cineva trecător, care va dispărea.
Nu voiam să-i fac probleme, așa că n-am rugat-o.
Sau mai degrabă,
chiar dacă o rugam: „Te rog, fă-mi cunoștință cu Arima”,
nu cred că Tsubaki ar fi vrut.
În fond, Tsubaki e nebună după tine.
Toți știm asta de mult.
Singurii care nu știau... erați tu și Tsubaki.
Kashiwagi?
Vezi ce face Kousei.
- Întreabă-l dacă mănâncă! - Nu vreau.
Ce? Ești atât de rece, de lipsită de inimă!
Tu ești cea lipsită de inimă. Nu e normal.
Nu te baza pe mine! Du-te singură!
Dar Kousei e... după ce Kao a...
După pierderea persoanei iubite, sigur e deprimat.
Nu știu cu ce să-l ajut.
Tsubaki, ești o proastă.
Ai un creier cât o nucă. Mușchi, în loc de minte!
Nu crezi că exagerezi?
Nu trebuie să fie ceva special.
Poți fi tu însăți.
În astfel de momente, îți asculți inima, nu creierul.
Ce știi tu despre iubire?
IUBIRE.
SINGURĂ CĂRȚI: 108
Nu mi-am imaginat că tu ești așa.
Erai mai pesimist și mai pasiv decât credeam,
ca să nu mai spun de încăpățânat și voyeur.
Vorbeai mai încet decât credeam și erai mai matur decât credeam.
Dar erai la fel de bun cum credeam.
Râul era atât de rece când am sărit de pe Podul Curajului, nu?
Luna rotundă, văzută din sala de muzică, părea o chiflă aburindă.
Când ne-am întrecut cu trenul, am crezut că putem câștiga.
A fost plăcut să cântăm „Strălucești micuță stea”
împreună, sub stele, nu?
Noaptea, școala e atât de frumoasă!
Nu crezi că zăpada arată ca petalele de cireș?
Să mă macine atâtea lucruri banale, deși sunt muzician...
nu are logică, nu?
Cânți mult mai delicat. Te-ai maturizat, nu?
E atât de grozav!
Nu vreau ca Arima să mă atingă așa cum atinge pianul, bine?
Ce clișeu!
Nu e ciudat cum amintirile de neuitat sunt atât de banale?
Nimic nu a fost banal.
Și tu?
Am reușit să trăiesc în inima cuiva?
Da.
Am reușit să trăiesc în inima ta?
Ai dat buzna încălțată.
Crezi că-ți vei aminti de mine, măcar puțin?
Dacă te voi uita, te vei întoarce să mă bântui.
- Să nu apeși butonul de reset. - De parcă aș vrea.
- Nu mă uita, bine? - Bine.
- Îmi promiți? - Bine.
Mă bucur că ești tu.
Oare am ajuns la tine?
Sper să ajung la tine.
Kousei Arima...
Te iubesc.
TE IUBESC.
Îmi pare rău că n-am terminat canelé.
Îmi pare rău că te-am lovit.
Îmi pare rău că am fost nesuferită.
De un milion de ori... îmi pare rău.
Mulțumesc!
Ești atât de egoistă!
Eu ar trebui să-ți mulțumesc.
PS: Îți atașez ceva drag mie.
Dacă nu o vrei, poți să o arunci.
Bună!
Ce crezi că faci?
Să nu te gândești să fii singur, Kousei!
Voi rămâne alături de tine mereu, ca un înger păzitor!
Obișnuiește-te!
Primăvara va veni în curând.
Se apropie anotimpul în care ne-am cunoscut.
O primăvară fără tine...
se apropie.
Subtitrarea: Georgiana Stănculescu