S-au spart? Dar le-am ascuns!
Cred că s-au uscat.
Dar m-am străduit să le fac! Și erau atât de strălucitoare!
Nu plânge, Tsubaki!
Taci! Pleacă, prostule!
Nu-mi pasă dacă ești aici sau nu!
LICEUL SUMIYA
- 'Neața! - 'Neața!
Ce bronzată ești!
Eu am fost la școala de vară...
- 'Neața! - 'Neața!
Vreau să dau admiterea
la Liceul de Artă Okutsu.
E în altă prefectură.
Da. Am aprobare de la tata.
Plec de acasă.
La liceele de artă contează
ce premii ai la concursuri și cine e profesorul tău,
ca să poți intra.
Profesorul meu de pian a spus că ar trebui să plec din țară
și că-mi va face cunoștință cu un prieten din străinătate.
Ai gânduri mari!
Nemernica!
- Succes! - Mulțumesc.
Pleacă din prefectură, din țară. Nu-mi pasă!
Nemernicule, nu contează dacă ești aici sau nu.
Dacă nu contează unde sunt...
Nu-și poate ascunde nehotărârea.
- Șase metri, 21 de centimetri. - O cunosc.
Măi să fie! E recordul școlii!
- Te-ai lovit peste tot. - Și bandajul de pe frunte!
Râdeți prea tare.
Sunt umilită.
O să ne omori!
M-a speriat!
Tsubaki se poartă ciudat, nu?
Ascultă ce spui!
Las-o în pace!
Îmi pare rău pentru fața mea oribilă.
Fiindcă am bandaje!
Ai râs de mine cu atâta nonșalanță.
Speram să mă feliciți.
Plec de acasă.
Când vorbesc cu tine, fie sunt tristă, fie liniștită.
Sunt așa de confuză... Ce jalnic!
Roata mare!
Tsubaki!
Picioarele tale sunt uriașe.
Încerci să te păcălești, spunând
că e fratele tău mai mic?
Nu vrei să recunoști.
- Saito? - Am cunoscut pe altcineva.
E mai mare, căpitanul echipei de baseball.
E realistă, are părul lung
și mănâncă orice cu bețișoarele.
Știi că ne asemănăm prea mult.
Amândoi suntem mijlocași, avem părul scurt, suntem duri...
Și nu ești în largul tău alături de mine, Sawabe.
Râzi de parcă nu știi ce să faci.
Noi...
ar trebui să fim cu cineva diferit.
Eu...
Suntem două persoane raționale, nu?
Să ne despărțim în stilul nostru.
Îmi pare rău...
Îmi pare rău.
De ce? Eu te părăsesc.
De ce-ți ceri scuze?
Îți mulțumesc, Sawabe.
Că ai fost prietena mea.
Hei.
Dă-te mai încolo, trebuie să exersez.
Nu mă împinge! O să cad!
Mi s-a părut că pianul scoate zgomote ciudate.
Tu erai, până la urmă.
Cum adică, „până la urmă”?
Nu mă întrebi nimic.
Dacă vrei să vorbim, te ascult.
Am fost părăsită.
Era un băiat mai mare, pe care-l admiram.
Arăta bine și era drăguț.
Era ca o înghețată specială pentru mine.
Nu ca o înghețată.
Ca o înghețată scumpă, la 120 ml.
Înghețata care nu e genul meu.
Mă plăcea.
L-am neglijat. Am fost încăpățânată.
Și m-a părăsit.
Și...
l-am rănit.
Sunt o proastă. Nu știam ce simt.
Mai bine n-aș fi aflat...
fiindcă voiam ca lucrurile să continue așa.
Dar...
Am ratat șansa să devin un star.
Aș vrea să dau admiterea la Liceul de Artă Okutsu.
Timpul trece.
Și Watari...
și Kousei...
Chiar dacă se tem, chiar dacă e dureros,
chiar dacă nu văd înainte, caută ceva...
Fac pași înainte și își fac curaj să meargă mai departe...
Se inspiră unul pe celălalt, se sprijină, merg mai departe.
Eu sunt singura care nu poate face un prim pas.
Timpul nu se oprește, nu?
Sunt singura blocată în timp...
Și tu? Tot ce faci e să cânți la pian!
Tocilarule! De ce nu încerci să mă consolezi?
Nu contează dacă ești aici sau nu.
Bine...
Dacă nu contează unde sunt...
Voi rămâne cu tine.
Voi rămâne lângă tine.
Nu e cinstit! Ești drăguț cu o fată care a fost părăsită.
Nu sunt drăguț cu tine.
Te tratez ca de obicei.
Ai fost mereu lângă mine când sufeream, când eram tristă...
Nu ești fratele meu.
Rămân cu tine.
Mincinosule.
Tu ești cel care mă părăsește.
E prea târziu acum...
dar nu vreau să renunț.
Poate că sunt mijlocaș, și sunt dură, și nu știu nimic despre pian,
dar vreau să fiu cu el.
Urăsc muzica.
Mereu îl ia pe Kousei de lângă mine.
Uite, Tsubaki! A ieșit luna.
Și ce legătura are asta?
E drăguță.
Ți-am spus să nu fii drăguț cu mine...
Nu te apropia de mine...
Pleacă!
Fugi, Tsubaki!
Și timpul meu...
trebuie să curgă.
Bravo!
Emi!
Încântător!
Pregătiți o fată deosebită, dnă Ochiai.
Când tinerele talente se întâlnesc,
se ajută unul pe celălalt în devenirea lor.
Mulțumește-i lui Arima din partea mea!
Stai să vezi, Arima!
Nu...
Nu te uita în urmă, privește înainte! Cu mult înainte.
Jur că te voi ajunge din urmă!
Vrei doar să o vezi la spital, de ce îți faci griji?
O cioară?
O pisică neagră?
Semne rele.
Mă duc la ea altă dată.
Mereu inventezi scuze.
Mi-e greu să te văd după ce ne-am distanțat.
Deși veneam mereu să te văd în sala de muzică.
Acum caut motive să te văd și să nu te văd.
Mi-e frig!
Un balon cu apă?
Konnyaku?
O găleată?
Să fie semne rele?
Suferă! Suferă!
Ce se întâmplă?
Ce naiba, Kousei?
Nu mai aduce chestii la pachet!
- E greu pentru Koharu! - Nu e ceea ce crezi!
„Chestii la pachet”?
Cum sunt hamburgerii?
Și-a revenit. Slavă Domnului!
Unde sunt?
Ce fată drăguță!
Băiatul de aici te-a luat la pachet, după ce ai leșinat.
- Nu-i așa... - Dar ai luat-o la pachet!
Ce înseamnă „la pachet”? Ca plăcintele?
- Cumva... - Ce e?
Ești Hiroko Seto?
Da...
Trebuia să mă prezint.
Sunt în primul an la Școala de Arte Kurumigaoka.
Mă numesc Nagi Aizato.
E o școală de artă prestigioasă.
Da. Studiez pianul.
Sunt pianistă.
Ce căuta într-un copac?
Sunt o admiratoare înfocată!
Vă rog, pregătiți-mă!
Vă rog!
M-ai luat pe nepregătite.
Nu aș vrea să-i fac asta profesorului tău.
Bine.
Îmi poți arăta ce știi?
Bine.
Contează ținuta.
Vrei să cânți Chopin? Poate Bach?
Atunci, Studiu, Op. 25, Nr. 5.
Piesa cântată de Kousei la Concursul Maihou.
E bună.
Dar de ce cântă atât de dur?
Un cântec ca ăsta!
Ești foarte bună.
Nici nu mă așteptam la altceva...
Toți ceilalți elevi cântă la fel?
Știi să cânți foarte bine.
Ce credeți?
Bine.
- Mă bucur! - Nu trebuie să plângi...
Idolul meu, dna Sato, îmi va da lecții.
Infiltrare: Succes!
Bravo ție!
- Kousei? - Da?
Învaț-o tu!
Ce?!
Mulțumesc mult!
Nu e nicio pisică neagră și nicio cioară.
I-am luat un cadou.
Ar fi păcat să-l irosesc.
Sunt acompaniatorul ei și e normal să o vizitez.
Vin și plec. Mereu caut o scuză.
KAORI MIYAZONO
Era ud din cap până-n tălpi!
Nakamura din clasa a doua a râs până la lacrimi!
Nu te cred!
Și eu am început să râd, până m-a apucat plânsul!
De ce ai cumpărat canelé pentru fiica unui cofetar?
Slavă Domnului că nu i le-am dat!
Sunt un prost.
Cine mă sună?
Ești nemilos!
Watari mereu vine să mă vadă, tu de ce nu vii?
Monstrule!
Cum? Nu ți-am dat numărul meu...
Mă gândeam că nu ți-am auzit vocea în ultimul timp.
Mănânci ceva, nu?
Da, o canelé.
Norocosule! Aș vrea și eu una.
Îți aduc data viitoare.
Serios? Îmi promiți?
Sigur.
Ești ca o pisică.
Dacă mă apropii de tine, ridici coada și pleci departe.
Când ești rănită, ai poftă de joacă și vrei să-ți împărtășești durerea.
De aceea te ador atât!
- Vreau canelé de la tata. - Bine.
- Promite-mi! - Bine.
O canelé mâncată noaptea are un gust dulce-amărui.
Așa cum credeam.
Mi s-a părut cunoscută.
Nous nous, canelé Canelé, nous nous
Ridicați-vă! Ridicați-vă! Sunteți picioarele mele, nu?
Ridicați-vă! Haideți! Ridicați-vă!
EPISODUL 15 MINCIUNA
EPISODUL 16 DOUĂ PICĂTURI
Subtitrarea: Georgiana Stănculescu