31 - CONCERTUL DE GALĂ
Credeam că te găsesc în sala de muzică...
Dar nu știu unde ești.
Nu-ți știu numărul, nici adresa.
Eu...
nu știu nimic despre tine.
Kousei!
E Kao.
A leșinat și e la spital.
SPITALUL TOTSUHARA
Bună! Cum a fost ieri?
Voiam să te sun,
dar nu m-am simțit bine
și m-am gândit că te vei retrage...
Îmi pare rău.
Ce i-ai luat?
Niște tort de la Yoshimoto. Fetelor le plac dulciurile.
Familia ei are o cofetărie!
Gestul contează.
Iată-ne!
Bun venit!
Ți-am adus ceva!
Mulțumesc!
Cum te simți?
Foarte bine! Am venit pentru analize.
Ți-a fost dor de mine?
Sigur că da!
E a doua oară deja.
Ai fost aici pentru analize și ieri.
De data asta, e pentru altele de rutină.
Sunt pentru cap.
Și pentru că trebuie să mă odihnesc mai mult ca să mă vindec.
Ți se citește dorința în ochi!
Mă vrei indiferent unde te afli!
E fiindcă sunt bolnavă?
Ba nu! Nu te vreau!
Ba da... te vreau!
Dar m-ai speriat.
Nu te-ai prezentat, apoi ai ajuns aici.
Și eu m-am speriat.
M-am împiedicat și am căzut, apoi...
Am văzut mult sânge! Șiroaie!
Am fost șocată!
Părinții mei s-au panicat și m-au trimis la spital.
Și iată-ne aici! Tarta cu smochine e a mea!
Obosesc ușor, iar în ultima vreme am consumat multă energie.
Cred că m-am epuizat.
Un deliciu!
Se simte obosită când mănâncă.
Ți-am adus niște cărți. Nu ai nimic de făcut aici, nu?
Sunt de la bibliotecă? Le-ai luat fără să ceri voie?
Unele sunt despre muzică.
Ce va face cu atâtea cărți?
Care e problema?
Kao, te întorci la școală, nu?
Sigur că da.
Îmi fac prea multe griji. Răspunsul ei...
mi s-a părut mecanic.
Kaori, să ne sărutăm în vise!
Taci! Pa-pa!
Pa!
Nu am timp să le citesc pe toate...
„ICHIGO DOUMEI„ KOUSEI ARIMA
- Kaori? - Da?
- Prietenii tăi au plecat? - Da.
Putem să...
Da.
Puneți perfuzia!
SAITO
O!
Cum adică „o”?
Saito mi-a trimis mesaj. Vrea să mergem la festival.
Acel Saito? Nu v-ați despărțit?
Normal că nu!
De ce nu?
Cum adică? Nu e ca și când nu-l mai plac.
Îl placi?
Sigur că da.
Mereu mi-a plăcut.
Atunci...
Și Arima?
Tsubaki?
Tsubaki!
De ce aduci vorba despre Kousei?
E ridicol!
Kousei e...
De când eram mici, am făcut totul împreună,
și nu îl văd ca pe un băiat,
ci ca pe fratele meu mai mic.
Iar îmi spui asta?
Încerci să te păcălești, spunând
că e fratele tău mai mic?
Nu vrei să recunoști,
fiindcă relația confortabilă de acum s-ar strica.
Voiam să mănânc omleta!
Ți-am spus că nu e așa!
Am ales abordarea greșită.
Ce naiba!
Arima se temea, dar tot a riscat.
Într-o zi, nu va mai exista cale de întoarcere.
Hei, o yukata!
Îți stă bine! Ești drăguță!
Nu e nevoie să-mi faci complimente. Nu haina face pe om, cum se spune.
Ce ți-am spus, Kashiwagi? Kousei nu mi-ar fi spus asta.
Fiindcă mă vede...
ca pe o soră mai mare, și atât.
Sunt sigură.
În fine...
Azi e festivalul, nu?
Da.
Nu sta acolo! Ia loc!
Bine.
Mai bine rămân în picioare.
Ești agitat. Ce te supără?
Nu-mi plac spitalele.
Vei fi bine, nu?
Mă minți în legătură cu analizele?
Te întorci la școală, nu?
Vei striga la mine din nou, nu?
Vom putea vorbi în sala de muzică din nou, nu?
- Tu... - Watari tocmai a plecat.
Uite ce mi-a adus!
Watari.
Nu știam că ai cântat singur la concertul de gală.
Watari mi-a povestit.
Da...
Incredibil! Ai cântat solo. Îți place să te dai în spectacol.
Era un concert pentru violoniști!
Nu mă face să râd! Ești prost? Mă doare burta!
A cui vină a fost?
De ce ai făcut asta? Puteai să te retragi.
Mai întâi, fiindcă cineva te-a insultat,
apoi, sunetul a dispărut...
Cuvintele mamei, gesturile ei, mirosul ei...
Amintirile mele cu ea s-au transformat în note și au zburat pe cer.
Înțeleg.
Ești un artist trup și suflet, nu-i așa, Kousei Arima?
Așa cum credeam...
A ales cântecul pentru mine.
„Tristețea dragostei.” Îmi amintește de mama.
Mirosul de balsam de rufe.
Sunetul pianului când priveam rufele.
Un cântec molcom de leagăn.
Mirosul de antiseptic.
Pașii pe coridor.
O podea din linoleum, înnorat și alb.
Toate se suprapun cu tine.
Bun venit!
Aș fi vrut să te aud.
Ești bine, nu?
Aș fi vrut să cântăm împreună.
Vei fi bine, nu?
Chiar ai venit pentru analize?
Te întorci la școală, nu?
Te voi revedea, nu?
E a doua oară.
Ce?
E a doua oară când îmi spui pe nume.
Tu...
Tu nu mă vei părăsi...
ca mama, nu?
Tabăra de vară a clubului de baseball Sumiya se deschide acum!
- Vreau să înot! - Vreau jocuri video!
Tăceți! Zece runde de sprinturi până la plajă! Începeți!
Eu nu joc baseball. De ce?
Chiar și pianiștii trebuie să fie în formă, cred!
Ai spus „cred”!
Pași mici.
Ba nu! Picioarele tale sunt uriașe.
Ce? Așa vorbești cu o fată?
Întoarce-te aici!
Kousei, să mergem în parcul Ouiji!
Aș vrea eu, dar am lecții de pian.
Voiam să-i arăt o biluță de pământ strălucitoare ca un curcubeu!
Bravo mie! E o capodoperă!
Știu! O să-i fac una și lui Kousei.
Kousei, să jucăm pase. Am învățat să arunc.
Kousei va fi pianist, așa că e ocupat.
Dacă se lovește la mâini?
Netezește.
Scuze.
Netezește.
Netezește, netezește.
Am auzit că Arima chiulește
fiindcă are lecții de pian înainte de un concurs.
Nu e cinstit!
Trei, doi...
O, Vreneli, unde ți-e casa?
Locuiesc în Elveția
Lângă un lac frumos!
Urăsc muzica!
Exersezi din greu
sau iar nu faci nimic?
Nu-mi spune să exersez! Zilnic cânt Hanon și Czerny!
Nu e suficient! Exersează și Chopin!
Și când să dorm?
Exersează și Liszt!
Te rog, calmează-te...
Nu vorbiți despre ce nu înțelegem!
Mă întreb...
Lasă-mă în pace!
Nu pot să te las în pace!
Nu sunt interesat de fete care nu mă iubesc.
Ți-am adus un suc!
Dacă îi spui că se înșală, se va supăra
și se va încăpățâna să complice lucrurile.
Mai ales când vine vorba de Kousei.
De acord. Nu exclud asta...
Dar vreau ca Tsubaki să zâmbească.
Chiar dacă va suferi,
Tsubaki trebuie să-și dea seama.
Băiatul de lângă ea nu mai e fratele ei mai mic.
Watari, începe partida!
Da!
Mersi pentru suc!
Mersi.
Dar sentimentele...
Îți dai seama că le ai când e prea târziu.
- Arima! - Da?
Te-ai hotărât? Ești singurul care nu mi-a spus.
La ce liceu vrei să mergi.
Liceu...
M-am gândit...
că mi-ar plăcea să devin un pianist ciudat!
Gândește-te și anunță-mă!
Bine.
Liceu...
Viitorul...
Cine vreau să devin?
A aruncat-o pe plajă și a început să plângă,
așa că i-am dat o acadea.
Apoi, mi-a spus că ar fi vrut să fie cu lapte!
Scuze, iar vorbesc aiurea...
Nu-i nimic. Poveștile despre Arima sunt amuzante.
Iar vorbesc aiurea!
Sunteți vecini. E normal să aveți amintiri comune.
Sunteți ca frații.
Ba nu! Nu sunt dădaca lui Kousei!
Atunci... cine sunt?
Suntem vecini.
E băiatul mai mic decât mine, care și-a pierdut mama când era mic.
L-am protejat...
Și mi-am dorit să-și revină.
Ești proastă?
Urmează-ți inima și vei rezolva problema!
Haide! Nu înțeleg ce vrei să spui!
Ieri mi-ai spus că nu-ți displace Saito, dar...
A plăcea și a nu-ți displăcea sunt două lucruri diferite.
A plăcea? A nu-mi displăcea? Nu știu ce vrei să spui.
Fii sinceră cu tine și recunoaște,
altfel, cineva va avea de suferit.
Nu mă placi?
E o nebunie.
El e tipul care mi-a plăcut mereu.
Îl placi?
Cine îmi place?
Îmi place. Nu-mi displace.
Îmi place.
Nu-mi displace.
Îmi place. Nu-mi displace.
Îmi place.
Nu-mi displace. Îmi place.
Nu-mi displace.
Îmi place.
Kousei?
Ești bine? Ești bolnavă? Rănită? Ai toxiinfecție?
Nu mânca produse stricate!
Kashiwagi m-a sunat și mi-a spus că ai probleme.
M-a păcălit. Nu m-am gândit că ar face o farsă.
Deci și ea e om, până la urmă.
Kashiwagi e mereu serioasă.
Nu e amuzant.
Eram panicat, fiindcă am crezut-o.
Sunt transpirat.
Vreau o înghețată!
Mulțumesc!
Cu lapte, din nou?
Asta-mi place.
Luna e atât de frumoasă!
Aud încontinuu muzică de la vecinii de alături.
Nu-i adevărat.
Aceeași conversație.
A sunat prost.
Glumim, ca de obicei.
Sunt mai mari decât ai mei. Sunt pașii unui băiat.
Kousei, te-ai schimbat.
Serios?
Ce ciudat...
Dacă mă privește în ochi, am fluturi în stomac.
Asta, fiindcă...
e sfârșitul verii.
Te-ai schimbat. Am observat.
Ochii tăi strălucesc.
Se aprind ca farurile unei mașini.
Mai ales...
când cânți la pian.
Ți se citesc în ochi
bunătatea și dorința de a transmite ceva.
De parcă strigi lumii: „Sunt chiar aici!”
Ești genul de pianist care poate face asta, Kousei.
Ești un artist trup și suflet, nu?
Tsubaki?
Merg la un liceu cu profil muzical.
Profil muzical? Există vreunul aici?
Nu, deci...
Voi pleca de acasă.
Hiroko spunea că am cursuri de două ori pe săptămână.
Ce?
Desigur, nu știu dacă o să intru...
- Ce? - Fiindcă nu sunt în formă.
Ce?
Ce? Ce?
Se întâmplă din nou.
Muzica îl duce pe Kousei departe de mine.
Kousei, prostule!
Fă ce vrei tu, Kousei!
Suntem vecini.
E băiatul mai mic decât mine, care și-a pierdut mama când era mic.
L-am protejat...
Și mi-am dorit să-și revină.
Să fim de nedespărțit...
Am crezut că va fi mereu lângă mine.
El e băiatul pe care îl vreau mereu lângă mine.
Tsubaki...
Sunt o proastă.
Netezește, netezește.
Mă întreb dacă va fi surprins Kousei.
EPISODUL 14 PAȘI
EPISODUL 15 MINCIUNA
Subtitrarea: Georgiana Stănculescu