CLĂTITE CU CARAMEL, MERE ȘI NUCĂ
Mulțumesc că ați așteptat! Am adus clătitele cu caramel, mere și nucă.
Vai! Mereu am vrut să le gust!
Măiculiță, ce grozave sunt!
Cu ce ar trebui să încep?
Cu ce să încep?
Să le fac o poză?
Mai întâi, eram actor secundar. Acum sunt înlocuitor?
Bun! Atât!
Îți place să pregătești dulciuri?
Nu, nu gătesc.
Ce bun!
E o muziciană extraordinară,
dar acum pare o fată ca oricare alta.
Credeam că pianul e doar decorativ, dar chiar se poate cânta la el.
Pianul acesta...
Ce vesel pare! Parcă e tot un zâmbet!
E un mic pian amărât.
Ar trebui ferit de apă, dar au pus flori proaspete pe el.
Am învățat la cursul de pian!
Megu, sună minunat!
Cânți Mozart, nu-i așa?
Am învățat zilele trecute. Dar încă nu cânt prea bine.
Serios? E greu să cânți la pian, nu?
Se înțelege bine cu copiii.
Poate pentru că e așa de imatură.
Băiatul de acolo cântă foarte bine. Hai să-l rugăm să ne învețe!
- Pe bune? - Cântă pentru noi!
- Arată-mi cum se face! - Nu mai cânt la pian.
Au!
Nu-i dezamăgi pe copii!
- Bine, cânt nițel... - Da!
Trei, doi...
Strălucește, mică stea
Că tu ești minunea mea
Ca un diamant pe cer
Tu ne-nvălui cu mister
Strălucește mică stea
Că tu ești minunea mea
Ce ți-am zis eu? E un pian vesel.
- De ce te oprești? - Nu te opri din cântat!
Cântai așa de frumos!
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Sunt ghiftuită!
Sunt o fată mulțumită.
Ce?
E o pisicuță!
Îți plac pisicile?
Aveam o pisică neagră, exact ca asta.
Serios?
Deci nu mai cânți la pian?
Știai că am cântat?
Câștigătorul Concursului de Pian Moriwaki, pentru elevi.
Cel mai tânăr laureat al concursului Saiki.
Și așa mai departe.
Cântai precis și disciplinat. Ca un metronom uman.
Erai uimitor. Ai cântat cu o orchestră la opt ani.
- Te-ai documentat bine. - Oricine știe asta.
Orice muzician din generația noastră a auzit de tine.
Toți te admirăm.
De ce te-ai lăsat de pian?
De ce?
Nu mai aud sunetul pianului.
E un clișeu, nu-i așa?
Dar ai cântat în cafenea.
La început, îl aud.
Dar, cumva, pe parcurs...
Cu cât mă concentrez mai mult, cu atât sunt mai mistuit de interpretare.
Notele cântate de mine...
pălesc, departe de mine, plutind ca petalele luate de vântul primăverii...
și dispar.
De asta...
Nu-mi afectează viața de zi cu zi.
Doar că nu pot auzi notele cântate de mine.
E o pedeapsă.
Aud cum degetele mele lovesc clapele,
sunetul clapelor afundându-se.
Dar nu aud notele muzicale.
Trebuie să fie o pedeapsă.
Lasă copilăriile!
Pesimistule! Cântă chiar dacă nu poți!
Cântă cu un băț între dinți, ca Beethoven! Cântă cu picioarele dacă n-ai mâini!
Ești nebună!
Dacă n-ai degete, folosește-ți nasul!
Mozart?
Chiar dacă ești trist, distrus, la capătul puterilor,
tot trebuie să cânți!
Așa supraviețuiesc cei ca noi.
Cei ca noi.
Poate e valabil pentru tine.
Când o fată e îndrăgostită, strălucește ca o stea.
Încep să înțeleg acum cuvintele lui Watari.
Iubești mâncarea,
iubești vioara,
iubești muzica.
Probabil de asta strălucești.
Cum se numea acest sentiment?
Sigur se chema... dorință.
M-am hotărât!
Tu mă vei acompania.
Poftim?
Publicul m-a ales să cânt în runda a doua de concurs.
Mă vei acompania.
Tu n-ai auzit ce am spus?
Nu pot să cânt! Nu aud notele.
Lasă văicăreala! Sunt hotărâtă. Resemnează-te, ca un băiat cuminte.
Ești o făptură a primăverii.
O primăvară fără pereche, de neînlocuit.
Îl numesc pe Amicul A acompaniatorul meu.
- Bună dimineața, Tsubaki! - Bună!
Treci înapoi!
Ți-am zis că nu pot!
Taci și acompaniază-mă!
Ce naiba fac?
Mă atacă în miezul zilei!
Pentru piesa impusă, am ales Saint-Saens, Introducere și Rondo Capriccioso.
Aduc mâine partitura.
CLASA DE GOSPODĂRIE
Kousei te va acompania când cânți la vioară?
Acompaniatorul de deunăzi m-a lăsat baltă.
Iar el cântă demențial la pian!
Știai asta?
E o vedetă pentru orice interpret de muzică clasică.
De asta l-am rugat.
N-ar fi trebuit?
Sunt încântată!
M-a trecut un fior?
Nu pot mânca atât!
- Muzică clasică? - De obicei, difuzau muzică pop.
Introducere și Rondo Capriccioso de Saint-Saens?
În plus, se repetă.
Ce?
Acompaniament...
Deschideți manualele la pagina 17!
Ce naiba se întâmplă azi?
Știu că ești tu, Tsubaki!
Când a făcut asta? Ecranul de fond...
Fă acompaniamentul!
FĂ ACOMPANIAMENTUL!
Iar muzică clasică?
Dau aceeași piesă de o săptămână întreagă.
Nu pot s-o fac.
Mâine e ziua cea mare, nu?
Oare o să se îndrepte vremea?
Din ce văd, Kousei dă semne că sigur o să dea bir cu fugiții.
O să-l târăsc acolo, orice ar fi!
Sigur faci bine silindu-l să mă acompanieze?
Nu-i nimic. Pe Kousei trebuie să-l iei tare.
E o idee bună!
Îl pun și pe Watari să mă ajute.
Dacă îl roagă o fată...
Pe tine, Kao, nu te-ar refuza niciodată.
O să-l oblig să cânte la pian!
Îl placi pe Arima, nu-i așa, Tsubaki?
Nu e cum crezi.
Pentru mine, Kousei este...
Deși sunt singur la părinți,
parcă am o soră-problemă.
E ca un frățior neajutorat.
Să-ți spun drept, nu țin morțiș să cânte la pian.
Însă, dacă e să renunțe, măcar s-o facă de bunăvoie.
Mă doare să-l văd așa.
Acum, Kousei parcă nu-și trăiește viața pe deplin.
Din acea zi...
Din acea zi, Kousei e captiv, fără ieșire.
Timpul chiar poate încremeni în loc...
De asta vreau să cânte la pian.
Sigur ceva se va schimba dacă face asta.
Următoarea stație, Spitalul Universitar Totsuhara.
CERERE OPRIRE
Oprim în stație.
Începe jurizarea rundei a doua preliminare a concursului de vioară.
AL DOILEA CONCURS ANUAL TOWA
VIOARĂ - GIMNAZIU
Ce cauți la școală?
Azi nu-s probele preliminare?
Ce crezi că faci?
Am venit după tine!
Iar tu te pitești aici.
Te-am căutat peste tot. Să mergem!
Ți-am zis de o mie de ori că nu te acompaniez.
Poftim?!
E nevoie de o pregătire temeinică. Eu n-am cum să fac asta.
Chiar dacă aș accepta, ar ieși o execuție jalnică.
Nu pot... să cânt la pian.
Din nou, caut un pretext.
Și ce?
Problema nu e că nu poți cânta, ci că nu vrei.
„Nu aud notele pianului.”
E doar un pretext ca să fugi.
Eu...
Mă tem.
Sunt în abisul întunecat al mării, unde nu răzbate niciun sunet.
Sunt singur cu desăvârșire.
E atât de întuneric...
Nu te-ai simțit ușurat când n-ai mai putut auzi muzica?
Ți-ai găsit o scuză.
Un pretext să nu mai urci niciodată pe scenă.
Până la urmă, nu ești Beethoven.
Ajută-mă...
Nu aud nimic!
S-a blocat?
De ce nu cântă?
A uitat partitura?
- Cineva... - S-a mai întâmplat.
Arima s-a distrus singur!
Ce baftă!
S-a terminat.
Ajută-mă!
A cedat din cauza presiunii.
Mamă!
Voi fi iarăși singur, în abisul mării.
Dar mă ai pe mine!
Știu că nu auzi notele și că nu ai mai cântat de mult.
Știu tot.
Dar te vreau pe tine.
Cum ai zis și tu, poate nu va fi o interpretare care să ne facă mândri.
Dar tot vom cânta.
Atât cât avem șansa să cântăm și un public care ne va asculta.
Kousei!
Voi cânta din tot sufletul,
ca oamenii să nu mă uite niciodată.
Ca să sălășluiesc veșnic în inimile lor.
Ăsta e sensul existenței mele.
Sunt muziciană, la fel ca tine.
Așa că... te rog!
Fii acompaniatorul meu!
Poftim?
Te rog să mă ajuți cât de puțin!
Mi se rupe sufletul acum. Te rog!
Watari avea mare dreptate.
Dacă e imposibil sau nu... asta o va spune fata.
Bine. Te voi acompania.
Dar nu-ți promit nimic, bine?
Aici erați!
Ce făceați? Vă căutam!
Nu fugi! Fii bărbat!
- Dacă ne grăbim, ajungem în 20 de minute. - Așa de repede? Nu voi cânta onorabil!
Am o idee!
Să mergem!
Dar vă veți descurca? Ați apucat să repetați?
Nicio grijă, ne descurcăm! Pentru că suntem tari!
Nu subestimați sportivii! Veți ajunge la timp să repetați!
Nu trebuia să fiți la școală? A cui e bicicleta?
Lasă fleacurile!
Orașul meu începe să prindă culoare.
EPISODUL 3 PRIMĂVARA INTERIOARĂ
EPISODUL 4 CĂLĂTORIA
Subtitrarea: Irina Para