(japonsky) Tecujo, Solomon.
Jo, koukám.
Solomone, kdo je to?
Hano.
Mělas mi říct, že přijdeš.
Dobře že jsem přišla.
Teď ty krávy vědí, ke komu patříš.
O co jí jde?
Solomone, podívej.
Dnes nemám peníze.
Hele.
Rýže je tvrdá.
Nech to, když to nekoupíš.
Je to zabalené. Může se na to sahat.
Myslíš, že taková je Amerika?
Jako prodejna potravin?
Všechno zabalené, stačí si jen koupit. Obrovský výběr. To je super.
Hele.
Utečeme spolu do Ameriky.
Co to povídáš? Na to nemáme dost peněz.
Peníze nejsou problém, když je ti jedno, odkud pocházejí.
Jistěže je podstatné, odkud pocházejí.
Amen pro Solomona.
S touhle výchovou tě čeká nudný život.
To není nic pro mě.
Já chci vidět všechno.
Havaj. Paříž. Tučňáky.
Ale hlavně Havaj.
Pane Nagano,
maminka vás vychvaluje, jak jste chytrý.
Vy jste ale ženatý, že? Promarnila šanci.
Hano, ochutnal jsem její smažené kuře.
Vyřiď jí, že to já jsem prohloupil.
SLADKOSTI
Nebudeme krást.
Dokaž, že pro tebe znamenám víc než ty krávy ve škole.
Víš přece, jak to je.
Udělej to.
Počkej, co to máš v kapse?
Poběž!
Hano!
Pane Nagano, to já!
Tak tohle z tebe vyrostlo!
- Styď se! - Promiňte. Zaplatím to.
Matku má rozvedenou, trpí dost.
Už se nevrátíme. Slibuju!
Tak lehce nevyvázneš!
S takovými jako ty si vím rady.
Ty zmetku!
Haló? Přijeďte zatknout zloděje.
Prosím, táta mě zabije.
Další Korejec. Všechno jedna pakáž.
Zadržte ho.
Hned.
Ale když nic neudělám, neponaučí se.
Přijeďte ihned.
Solomone, zadrž!
Nedělej to! Solomone!
Jsi zraněný?
Ne, nic mi není.
Jste jeho otec?
Nic takového nikdy předtím neprovedl.
Proto tomu říkáme první přestupek.
Takhle to začíná.
Ne, už to nikdy neudělá.
Slibuji.
Majitel obchodu chce, ať vyrozumíme jeho školu…
To ho podmíněně vyloučí!
Nebo ho rovnou vyhodí.
Ale spáchal přestupek.
Byly to jen bonbóny!
Vím, že to bylo špatné,
a důrazně mu za to vyčiním.
Prosím. Pusťte ho.
Haló?
Ano, právě to řeším.
Z jakého důvodu?
Ale zlodějíčci by měli…
Rozumím.
Ano. Rozumím.
Podívej se na mě.
Zřejmě máš mocného přítele.
Můžete jít.
- To je vše? - Dostal jsem rozkaz propustit ho.
Kdo to volal?
Na tom teď nezáleží.
Vysvětli to.
Proč jsi to udělal?
Je za tím ona, viď?
- Ne! - Pověz mi pravdu.
S Hanou to nesouvisí.
Dobře.
Věřím ti.
Tohle už se nesmí nikdy opakovat.
Ale nevyvázneš tak snadno.
Pošlu tě do Ameriky.
- Dospěl jsem k rozhodnutí. - Já nechci!
Víš, tvá matka nikdy nechtěla, abys vyrůstal tady.
Já tě ale chtěl u sebe. Byl jsem sobec.
Teď vidím, že jsem se mýlil.
Nemůžu opustit Hanu!
Víš, o kolik hůř to dnes mohlo dopadnout?
Nechci jet. Tady jsem doma.
Tady budeš vždycky mít tenhle vroubek. Pojedeš.
Tvá babička bude smutná,
ale přesvědčím ji, že je to v tvém zájmu.
Nastup.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Pačinko
(korejsky) Zbláznila ses?
Víš, co tam chodí za ženy?
Tiše.
Už to ví celá čtvrť!
Odkud to asi vím?
Jen jsme chtěly pomoct.
Takže už nejsem pán domu?
Tos totiž právě dala všem na vědomí!
Tak to není.
Jistěže jsi.
A ty. Nestydíš se?
Dost na tom, že to tu naši lidi mají tak těžké…
…i bez nestoudného chování vás dvou.
Žádný div, že nás berou jako odpad!
Ona s tím neměla co dělat.
Byl to čistě můj nápad.
Než jsi sem vkročila, takové problémy jsme neměli.
Co mám teď dělat?
Jak mám vyjít mezi lidi s tím,
že mé dluhy zaplatily dvě hloupé ženské?
Už nejsem chlap!
Proč takhle mluvíš?
Kdes ty hodinky vzala?
Dala mi je matka.
Tvá matka?
Vdova, co provozuje ubytovnu, a má takové hodinky?
Nemůžu tu dýchat.
Víme, že jsme neměly. Mrzí nás to.
Prosím, vrať se domů.
- Son-džo! - To ne.
Ještě nemůžu porodit.
Bohužel nemůžeme dělat téměř nic.
Vaše dcera je nemocná už delší dobu.
Nyní už jí není pomoci.
A kdyby se rozkřiklo, že tu máme pacientku s AIDS…
Jinými slovy, nemůžeme se o ni postarat.
To neříkejte.
Doporučuji vzít si ji do domácího léčení.
Ať ji sleduje praktik…
Ne. Zaslouží si vaši péči.
Chápu, jak se cítíte.
Ale nemohu po svých zaměstnancích žádat, ať pečují o vaši dceru…
Udělám to.
Přesuneme ji do izolace.
O vaši dceru se dokážeme postarat.
Mockrát vám děkuji.
Tak dobře.
Dík za podporu.
Na rovinu, lék neexistuje.
Nevíme, jak dlouho bude žít.
Mohou to být měsíce.
Nebo taky týdny, možná jen dny.
Omlouvám se, že za vámi takhle jdu, ale jsem zoufalá.
Nejdřív jsem myslela, že je s tou partou kluků v loděnici,
ale bojím se, že se zapletl do něčeho nebezpečnějšího.
Jsem hrůzou bez sebe. Je to můj nejstarší syn.
Kdyby se mu něco stalo…
Doufala jsem, že byste s ním promluvil.
Proč myslíte, že na mě dá?
Pastor Ju by byl lepší.
Ale vy jste mladší, energičtější.
Lépe mu porozumíte.
Jsem jen novic. Nemohu…
Už mi ani neodpovídá.
Prý je pro mě bezpečnější nic nevědět.
Co by tím mohl myslet?
Už jsem tu přišla o manžela.
Jestli ztratím i syna…
Buďte v klidu.
Zajdu za ním.
Vím, že vás někteří berou jako příliš mladého,
příliš odtrženého kvůli té privilegované výchově,
ale já jsem šťastná, že vás tu máme.
Děkuji, ale ještě se musím osvědčit.
Vynasnažím se.
Vy ho přivedete k rozumu. Vím to.
Děkuji.
Pojď.
Tak matka zkoušela štěstí i u vás.
O mateřskou lásku není tak snadné přijít.
Buď za ni vděčný.
Už mě někde čekají.
Tak půjdu s tebou.
Klidně.
Denně chodím těmi ulicemi
a říkám si, jak dlouho jsem měl klapky na očích.
Slyšel jsem o tvém otci.
Kolik ti bylo, když zemřel?
Čtrnáct.
To muselo být hodně náročné,
tak mladý živit rodinu.
To tu zažil kdekdo.
Stačí se zeptat.
Co o tom může vědět někdo jako vy?
Hano, jeď do Ameriky.
Tam s tím mají víc zkušeností.
Otec mého kamaráda z vysoké je slavný chirurg.
Obrátím se na něj.
Posloucháš mě?
Hano, poslouchej.
Prostě to tak je.
Co?
Byl jsi jediný čtrnáctiletý kluk, co takhle mluvil.
Do Ameriky nepojedu.
Tak co budeš dělat?
Zůstat tady nikam nepovede.
Prostě umřu.
Solomone… Pořád nemáš smysl pro humor.
To je tak roztomilé.
Nikdy jsi nedokázal brát věci tak, jak jsou, viď?
Nikdy.
Přiznejte si pravdu, pastore.
Já a ti muži
kopeme v podzemí…
Kvůli čemu?
Aby nějaké metro mohlo odvézt víc dělníků dál a rychleji.
Aby mohli dřít stejně jako my.
Ale říkáme si snad o odměnu?
Jen něco, cokoli, čím se odlišíme od zvířat, co kálejí v ulicích.
Upřímně chápu, o čem mluvíš.
Ale takhle otevřeně…
Nejde jen o tvou rodinu.
Jejich bič pocítíme všichni.
Všichni ti lidé!
Myslíte, že to nevím?
Že mě mámina tvář nebudí ze sna
s třesavkou a se slzami v očích?
Myslím na všechny. Na své bratry, sestry
i na cizí lidi, které teprve potkám.
Ale když dovolím, aby mě formoval strach…
…už nerozeznám vlastní obrysy.
Jak to pak mám nazvat svým tělem?
A můžu se bez těla nazývat mužem?
Solomone…
Když jsi odjel do Ameriky…
…zírala jsem na ty nóbl domy a představovala si…
…jak by bylo skvělé vyrůstat v takové rodině.
Děti z těch rodin
jistě neznaly ten pocit, že z nich nic dobrého nevzejde.
Tuhle nemoc mám od chlapa z jedné takové rodiny.
Víš,
od jednoho z těch, co se rádi vychloubají samurajskými předky a tak.
Proč mi to říkáš?
Protože musíš vědět, jaký jsem měla život.
A musíš vidět, jak jsem dopadla.
Ta Hana, kterou jsi znal, je pryč.
Nejsme lidé. Pro ně ne.
A tohle ponížení nás nutí pít,
prát se
a mlátit doma manželky.
Pak se aspoň necítíme jako ti nejpodřadnější.
Někdo je ještě pod námi.
Hrajeme podle jejich pravidel,
ale je nám pořád zima a máme hlad.
Je čas ta pravidla rozbít.
Pozor na pusu.
Zatýkalo se i za mnohem míň.
Pořád to nechápete, co?
Možná to je tím oblekem.
Počkej.
Co mám říct tvé matce?
Že má syna, který je vděčný za matčinu lásku.
Podívej se na mě.
Nikdy nebudeš jedním z nich,
ani s těmi nóbl obleky a školami.
Jistě, nechají dveře pootevřené akorát,
abys myslel, že máš šanci.
Ale nenech se oklamat.
Těžký den, co?
Znám vás. Jste Mamoru Joší.
Taky jsem o tobě slyšel. Jsi ten kluk, co zazdil tu dohodu.
Tak tohle se říká?
Ani já nemám dobrou pověst.
Myslím, že my dva…
…toho máme hodně společného.
Jsi v pořádku?
Neměj o mě strach.
Ženy přeci rodí odedávna. Jdi.
Sežeň rychle Joseba.
Kjong-hui má strach.
Ano, přiveď ho.
Takhle v ráži může jednat lehkovážně.
Netušíš, kam mohl jít?
Bude v baru pod zastávkou tramvaje.
Ale prosím, nesuď ho moc přísně.
Neboj. Vyřeším to.
Víte, kdo jsem?
Jsem urozený!
Moje rodina pochází z jednoho z nejstarších domů v Pchjongjangu!
No ne, jsi urozenej? No nekecej.
Já jsem taky urozenej!
Stejně jako ten spořádaný džentlmen zde.
Já taky! Aristokracie!
Kdo jsi, že se mi vysmíváš?
Můj šéf mi věří.
Můžeš říct totéž o těch svých smrdutých dobytcích?
Řekl bych, že spíš naopak.
Vždycky jsem si říkal,
jak sis dokázal udržet práci tak dlouho.
Co jsi zač? Jsi japonský špeh?
Nebo zloděj?
Josebe!
Co tu děláš?
Poslala tě ona?
Son-dža rodí.
Jdi.
Chci to dopít.
Tam nebudu k ničemu.
Teď se lituješ.
Hej! Ještě jedno!
Proč jsi tady? Jdi za svou ženou.
To ona mě pro tebe poslala.
A co ty? Jsi taky urozený?
Záleží teď na tom?
Tady to nic neznamená.
Parchant.
O tohle jim jde.
Aby nás rozeštvali.
Vážně myslíš, že jsme teď všichni stejní?
Ty, který jsi měl sluhu pořád v patách?
A kde je teď?
Lpění na tom, o co jsme přišli, utrpení našich rodičů nijak nezmírní.
To je nerozum, bratře.
Nač bojovat mezi sebou?
Vaši investovali do tebe.
Choate, Yale. Nákladný životopis.
Totéž se dá říct o vás.
UCLA, práva na Stanfordu.
A teď jsme oba zpátky.
Pačinko herně tvého otce se prý daří.
Proč najednou vytahujete pačinko?
Mě pačinko zajímá.
Proč? To je pro lidi, co nemají jiné možnosti.
Možná kdysi dávno.
Nerozumím.
Máme podnikat v pačinku?
Tady ne.
Trh je přesycený kvůli lidem, jako je tvůj otec.
Ale v Koreji, Thajsku, Macau.
A kdo ví? Třeba dokonce ve Vegas.
A tenhle váš velký nápad,
je to legitimní?
Myslíš, jestli je to legální?
Ano.
Víš…
Svého dědu jsem moc miloval.
Ale ne že bych nevěděl, co byl zač
nebo co dělal.
Nepopírám to.
Všichni ho možná měli za darebáka,
ale pro mě
byl tím, kdo mě zachránil
před narkomanským otcem,
svým vlastním synem.
Chci tím říct…
Za dědečka se nestydím.
Nicméně…
Já nejsem on.
Lidi jako my
nemusejí jít v rodinných šlépějích.
Už ne.
Popřemýšlej o tom.
Kde je ten tvůj frajer z jakuzy?
Jen protože vlastní pačinko hernu, ještě nemusí být členem jakuzy.
Přijeli jsme ve spěchu,
ještě se vrátil pro potřebné věci.
Vždycky jsem si lámala hlavu.
Určitě si mohl vybírat ze spousty žen,
přestože je Korejec.
Proč si ale vybral tebe?
A neopustil tě, ani když se doslechl,
kolika cizím chlapům jsi dala.
Šetři s dechem.
Nevyprovokuješ mě.
Tak mě prostě unudíš k smrti?
To mi radši přines nůž a umřu hned!
Babičko,
jsi tu taky.
Je to úplná rodinná slezina.
Dojdi mi koupit kafe.
Ecuko utratila hodně peněz, aby tě našla.
Vy Korejci jste tak posedlí penězi.
Každý jí říkal, že je to beznadějné,
ale ona se nevzdala.
Žádná matka se nevzdá svého dítěte.
Proč tu jste?
Povězte mi pravdu. Ani ji nemáte ráda.
Jako mě, když jsem byla s vaším milovaným vnoučkem.
Vím, že jste to o nás se Solomonem věděla.
Babičko,
všichni vás mají za svatou.
Jestli ale Solomon někdy zjistí,
že to vy jste mě přiměla utéct,
co myslíte, že řekne?
Sakra!
Nevzpomínáte, co jste řekla, když Solomon odjel do Ameriky?
Řekla jste, že je dobře, že se od nás dostal pryč.
Protože kdyby zůstal, akorát bychom ho zničili.
Myslela jste mě. Že bych ho zničila já.
A od té doby vámi za to opovrhuju,
i kdybych věděla, že jste měla pravdu!
Tys myslela, že mluvím o tobě?
Pronesla jsem ta slova… o sobě.
O vás?
Kdysi jsem měla ještě jednoho syna.
A ten byl taky dobrý.
Ale protože jsem mu zničila život…
…už tu není.
Proč to dítě nechce ven?
Já nevím.
A dost!
Jak má člověk v takovém hluku odpočívat?
Nemáte právo sem jen tak vtrhnout!
Koukejte na ty boky!
Co to děláte?
Porodila jsem tolik prasat, že to znám.
Pomozte mi.
No tak!
Poslyšte! Další čistá prostěradla. A vodu. Hned!
Postav se na nohy!
Už nemám sílu.
Tlač!
Společně!
Matko!
Ještě! Ještě!
V tomhle strastiplném světě,
jakou máš naději?
Copak nestačí, že sis užil
bohatství a prosperity?
Na zdraví!
Policie. Běžná prohlídka.
Musím vám prohlédnout tašku.
- Vztyk. - Je nějaký problém?
Nic jsem neprovedl.
Dejte mi tašku. Podívám se dovnitř.
Mám v ní jen pracovní oděv.
Dejte mi ji.
Co to máte v kapsách u kabátu?
Vztyk.
Fofrem.
Prosím. Ty mám pro prasata.
Nehýbat.
Musíš víc zatlačit! Vedeš si dobře.
Jde ti to skvěle. Ještě trochu víc!
Musíš to dítě vytlačit.
- Už nemůžu. - No tak, ještě jednou!
To zvládneš.
Son-džo, jsi silná.
No tak, ještě jednou! Trochu víc.
Pak už to dítě vyjde.
Vyjde. Tlač dál!
Vedeš si dobře.
Jak jsme tam mohli jen sedět?
Pomyšlení, že jsem nic neudělal…
Jistěže jsi nic neudělal!
Tomu se říká přežívání.
Proč všechno bereš na sebe?
Jak dlouho to ještě musíš dělat? Netrpěl jsi už dost?
A ustrnout se nad takovou holkou, přivést ji k nám domů…
Už toho nech!
O Son-dže takhle mluvit nebudeš.
Nedovolím to.
Promiň. Mluvil jsem ošklivě.
Nejde jen o tvá slova,
ale i o tvé myšlenky.
Bratře…
Letos jsem měl zemřít.
Ale místo toho stojím před tebou.
A za to vděčím Son-dže.
Nevíš, co dokázala ani čeho je schopná.
Já ale ano.
Už se dere ven!
Tlač dál!
Ještě jednou, zatlač!
Vidím hlavičku. Už přichází na svět!
Se Son-džou mám takový pocit…
…že možná můj život
může být tak nějak významný.
Nikterak velkolepě,
ale mám pocit, že něčeho dosáhnu.
Nechci, aby mé dítě vyrůstalo v takovém světě.
Chci, aby moje dítě…
…rozeznávalo obrysy svého těla,
a chci, aby prospívalo.
Bratře, copak si naše děti nezaslouží aspoň to?
Ty si to zasloužíš
a já taky.
Son-džo, je to kluk.
Jeho tvář znám.
Moje matka.
Můj otec.
Znám ho.
Podívej na svého syna.
Syna?
Můj syn.
Pomyšlení, že tak vyroste.
Švagře…
…pojmenuješ děťátko?
Já?
Tu čest si nezasloužím.
Jsi hlava této rodiny.
Není to čest, ale povinnost.
Ten, který připravil nový svět…
…který věřil…
…když nikdo jiný nevěřil.
Pojmenujme ho Noa.
Připadám…
…ti ohavná?
Jen mě trápí, že máš bolesti.
Pořád jsi moje Hana.
To nikdy nic nezmění.
Je tam ještě?
Nedošlo mi, jaký mám hlad.
Je toho dost. Jen si dej.
Babičko, kdes to všechno sehnala?
V hotelu byl přenosný vařič.
Přílohy mám z domova.
Přivezla sis je z domova?
Nevěděla jsem, jak dlouho tu budeme.
Do toho boxu se vejde tolik.
- Pojď se najíst. - Nemám hlad.
Teď potřebuješ sílu.
- Jen jez. - Říkal jsem, že nechci.
Z banky mě vyhodili,
protože jsem řekl paní Hanové, ať nepodepisuje.
Můžeš za to ty.
Vzbudilas u mě lítost
a oslabila jsi mě.
To není slabost.
Ať je to cokoli,
zničilo mě to.
Všechno, na co jsem se tak nadřel.
Vážně myslíš, že máš těžký život?
Tak teď i ty.
Zazlíváš mi,
že mám, co tys neměla, že netrpím jako dřív ty?
Dobře. Máš pravdu.
To nikdy netrumfnu.
I já musela volit.
Před mnoha lety.
Mohla jsem mít nepopsatelné bohatství, ale odmítla jsem ho.
To bylo před válkou.
Než jsem si vzala tvého dědečka.
Proč ses toho vzdala?
Jak bych mohla žít dva životy?
Jeden, o kterém bych mohla mluvit, a druhý skrytý.
To něco znamená.
Důležitější než úspěch je to,
jak k němu přijdeš.
Já vím, babičko.
Snažím se.
Přijdeš pozdě.
Proč už nenosíš oblek?
Bůh mě v obleku nepotřebuje.
Tohle je pohodlnější.
Co je to?
Teď mám syna.
Kde tys selhala,
jiná žena uspěla.
Posloucháš mě?
Některé ženy jsou vstřícnější, že ano?
Nemusím se ti za ni zpovídat.
Ale tímto
jsi zproštěna manželských povinností.
To tě musí těšit.
Vím, že tohle manželství je pro tebe prokletí.
Zřejmě je to určitá útěcha.
Ale je příliš pozdě.
Moje tělo
už jsi zničil.
Ale…
Tvůj milovaný syn…
Říkám si, co si o tobě asi pomyslí.
Překlad titulků: Jiří Sailer