(японськ.) Соломоне, покажи Тецуї.
Так, я дивлюся.
ОСАКА 1975 РІК
Соломоне, хто це?
Хана.
Дарма ти не сказала, що прийдеш.
Я рада, що прийшла.
Тепер ці сучки знають, кому ти належиш.
Що за вираз обличчя?
Соломоне, дивися.
У мене сьогодні нема грошей.
Дивися.
Який твердий рис.
Не чіпай, якщо не купуєш.
Він в упаковці. Його можна брати в руки.
Думаєш, Америка саме така?
Як супермаркет?
Усе запаковано й виставлено на продаж. Вибір великий. Мені подобається.
Слухай.
Може, втечемо разом в Америку.
Ти про що? Ми не маємо таких грошей.
Гроші отримати легко, якщо тобі неважливо, звідки вони.
Звісно, це важливо.
Амінь, Соломоне.
Рідні добре тебе виховали. Тебе чекає нудне життя.
Це не для мене.
Я хочу побачити все.
Гаваї. Париж. Пінгвінів.
Та передусім Гаваї.
ДЕЛІ СТОП
Наґано-сан,
мама завжди каже, що ви розумний.
Але ви одружений, так? Вона проґавила свій шанс.
Я куштував смажену курку твоєї мами, Хано-чан.
Скажи їй, що це я проґавив шанс.
ЦУКЕРКИ
Не треба.
Доведи, що я для тебе значу більше, ніж ті сучки зі школи.
Ти знаєш, як я до тебе ставлюся.
Зроби.
Стривай, що у тебе в кишені?
Тікаймо!
Хано!
Наґано-сан, це я винна!
От навіщо ти прийшов?
-Тобі не соромно? -Вибачте. Я заплачу.
Їй і так важко живеться з розлученою матір'ю.
Обіцяю, нас тут більше не буде.
Тобі так легко не минеться!
Я знаю, що робити з такими, як ти.
Вилупок!
Алло. Я впіймав у крамниці злодія. Арештуйте його.
Прошу, батько мене вб'є.
Ще один хуліган-кореєць.
Заарештуйте його.
Негайно.
Якщо не реагувати, малий так нічого й не навчиться.
Їдьте сюди негайно.
Соломоне! Ні!
Не треба! Соломоне!
Тебе били?
Ні, зі мною все гаразд.
Ви його батько?
Раніше він нічого такого не робив.
Тому це й називається перший злочин.
Так усе починається.
Більше таке не повториться.
Клянуся.
Власник крамниці просив нас повідомити школу…
Тоді його відсторонять.
Чи навіть виключать
Він скоїв злочин.
Це були лише цукерки!
Я знаю, що він вчинив неправильно,
і я його за це суворо покараю.
Будь ласка, відпустіть його.
Алло?
Так, я цим якраз займаюся.
Чого це?
Але злодії повинні…
Ясно.
Так, я розумію.
Подивися на мене.
Здається, ти маєш впливового друга.
Можете іти.
-Це все? -Мені наказали його відпустити.
Хто подзвонив?
Не має значення.
Поясни мені.
Навіщо ти це зробив?
Це вона винна, правда?
-Ні! -Скажи правду.
Хана тут ні до чого.
Добре.
Я тобі вірю.
Це не повинно повторитися.
Але тобі це так просто не минеться.
Я відправлю тебе в Америку.
-Я нарешті вирішив. -Я не хочу!
Знаєш, мама не хотіла, щоб ти ріс тут.
А я хотів, щоб ти жив зі мною. Я був егоїстом.
Тепер я бачу, що помилявся.
Я не можу покинути Хану!
Знаєш, наскільки гірше сьогодні все могло закінчитися?
Я не хочу їхати. Мій дім тут.
Тут на тобі завжди буде це тавро. Ти поїдеш.
Бабуся засмутиться,
але я її переконаю, що так для тебе краще.
Сідай.
ЗА РОМАНОМ МІН ДЖИН ЛІ
Патінко
(корейськ.) Ви здуріли?
Знаєте, які жінки туди ходять?
Говори тихіше.
Весь район уже знає.
Як, по-твоєму, я дізнався?
Ми лише хотіли допомогти.
Я вже не голова родини?
Бо ви саме про це оголосили всьому світові!
Річ не в тім.
Звісно, ти головний.
А ти? Ти не маєш сорому?
Нашому народові тут і так важко живеться…
а ви поводитеся зовсім безсоромно.
Не дивно, що про нас так погано думають!
Вона тут ні до чого.
Це була моя ідея.
У нас не було цих проблем, доки ти не увійшла в наш дім.
Що мені тепер робити?
Як я покажуся в суспільстві,
знаючи, що дурні жінки сплатили мій борг?
Я тепер не чоловік!
Чому ти так кажеш?
Де ти взяла годинника?
Мама подарувала.
Твоя мама?
Удова, що керує пансіонатом, має такого годинника?
Я тут задихаюся.
Ми знаємо, що помилилися, і нам жаль.
Прошу, повернися додому.
-Сунджа! -Не може бути.
Для пологів ще рано.
ТОКІО 1989 РІК
На жаль, ми не можемо допомогти.
Ваша дочка вже давно хворіє.
На цій стадії її хвороба не лікується.
А якщо поширяться чутки, що в нас тут пацієнтка зі СНІДом…
Іншими словами, ми не готові її лікувати.
Прошу, не кажіть так.
Раджу лікувати її вдома.
Сімейний лікар зможе…
Ні. Вона заслуговує лікування тут.
Я розумію ваші почуття.
Але я не можу просити персонал доглядати вашу дочку…
Я це зроблю.
Переведіть пацієнтку в окреме крило.
Ми зможемо доглянути вашу дочку.
Дуже вам дякую.
Добре.
Дякую, що висловилися.
Чесно кажучи, ліків немає.
Ми не знаємо, скільки вона ще проживе.
Може, кілька місяців.
Може, кілька тижнів чи навіть днів.
Вибачте, що звертаюся до вас, але я у відчаї.
Спершу я думала, що він вступив у портову банду,
а тепер боюся, що він вплутався у щось серйозніше.
Я страшенно нервуюся. Він мій найстарший.
Якщо з ним щось станеться…
Будь ласка, поговоріть з ним.
Чому ви думаєте, що я його переконаю?
Хай краще пастор Ю поговорить.
Але ви молодший, енергійніший.
Ви краще його зрозумієте.
Я лише новачок. Я не можу…
Він не відповідає на мої питання.
Каже, що менше я знаю, то мені безпечніше.
Що він має на увазі?
Я вже втратила чоловіка.
Якщо ще й сина втрачу…
Не засмучуйтеся.
Я піду до нього.
Знаю, дехто думає, що ви надто молодий
і не знаєте життя, бо походите з заможної родини,
але я думаю, нам пощастило, що ви з нами.
Дякую, але я ще повинен себе проявити.
Я постараюся.
Ви до нього достукаєтесь, я знаю.
Дякую.
Ходімо.
То мати вирішила і вас залучити.
Любов матері нелегко втратити.
Будь за це вдячний.
Мені треба йти.
Я тебе проведу.
Добре.
Я щодня ходжу цими вулицями
і розумію, що не помічав того, що діється навколо.
Я чув про твого батька.
Скільки тобі було, коли він помер?
Чотирнадцять.
Мабуть, це важкий тягар –
годувати сім'ю в такому віці.
А в кого було не так?
Спитайте будь-кого.
Такі, як ви, нічого не знають.
Хано, їдь в Америку.
Там більше знають про цю хворобу.
Батько мого однокурсника – відомий хірург.
Я можу з ним зв'язатися.
Ти слухаєш?
Хано, послухай.
Що є, те є.
Що?
Ти був єдиним 14-річним хлопцем, який так говорив, Соломоне.
Я не поїду в Америку.
То що ти робитимеш?
Якщо лишишся тут, нічого не зміниться.
Я просто помру.
Соломоне, ти й досі не розумієш жартів.
Ти чудесний.
Але ти ніколи не міг подивитися правді у вічі.
Ніколи.
Пора розкрити очі, пасторе.
Ці люди і я,
ми спускаємося під землю…
Навіщо?
Щоб метро якнайшвидше возило якнайбільше робітників якнайдалі.
Щоб вони надривались, як ми.
Але ти чув, щоб ми просили винагороди?
Хоч чогось, щоб не бути схожими на тварин, які серуть на вулицях.
Я з тобою згоден, справді.
Але казати про це відкрито…
Не лише тебе і твоїх рідних
ударить той молот, а й нас усіх.
Усіх цих людей!
Думаєш, я не знаю?
Думаєш, я не бачу вві сні лице матері
й не прокидаюсь у сльозах?
Я думаю про всіх. Про своїх братів, сестер,
навіть про незнайомих мені людей.
Та якщо я дозволю страхові мене охопити…
я себе більше не впізнатиму.
Як я зможу казати, що це моє тіло?
А без тіла як я зможу називатися чоловіком?
Соломоне,
коли ти поїхав у Америку…
я дивилася на багаті будинки й уявляла…
як чудово було б вирости в такій сім'ї.
Очевидно, дітям з таких сімей
незнайоме те гнітюче відчуття, що вони нічого в житті не досягнуть.
Я підчепила цю хворобу від хлопця з такої сім'ї.
Знаєш,
з тих, що хваляться предками-самураями і все таке.
Навіщо ти мені це кажеш?
Бо тобі треба знати, як я жила.
І треба бачити, чим усе закінчилося.
Хани, яку ти знав, більше немає.
Ми не люди. Не для них.
Через це приниження ми пиячимо
і б'ємося,
і б'ємо дружин удома.
Хоча б там ми не почуваємося найнижчими,
бо є хтось іще нижчий.
Ми грали за їхніми правилами,
але нам усе одно холодно, ми голодні.
Пора зламати ці правила.
Добирай слова.
Людей арештовували й за менше.
Ти й досі не розумієш, так?
Мабуть, це все твій костюм.
Стривай.
Що сказати матері?
Скажи, що син вдячний за її материнську любов.
Соломоне, подивися на мене.
Ти ніколи не станеш одним з них,
навіть у гарному одязі і з усіма дипломами.
Звісно, двері залишать відкритими настільки,
щоб ти думав, що маєш шанс…
…але не дури себе.
Здається, тобі нелегко.
Я вас знаю. Ви Мамору Йоші.
Про тебе я теж чув. Ти той хлопець, що завалив угоду.
Про мене так кажуть?
Я теж людина з поганою репутацією.
Мабуть, у нас
є багато спільного.
Як ти?
За мене не турбуйся.
Жінки завжди народжували дітей, правда? Іди.
Іди і швидко знайди Йосеба.
Кенхі хвилюється.
Швидко його знайди.
У такому стані він буває нерозсудливий.
Знаєш, куди він міг піти?
Він у барі біля трамвайної зупинки.
Будь ласка, не суди його суворо.
Не бійся. Я все виправлю.
Знаєте, хто я такий?
Я з вищого класу!
Моя сім'я належить до одного з найстарших домів Пхеньяна.
Ого, ти аристократ? Невже?
Тоді я теж аристократ.
І цей добрий чоловік також.
Я теж аристократ!
Хто ви такі, щоб з мене знущатися?
Начальник на мене покладається.
Ти можеш сказати те ж саме про своїх смердючих свиней?
Як на мене, скоріше навпаки.
Мене завжди дивувало,
що ти так довго тримаєшся на роботі.
Ти хто? Шпигун японців?
Чи злодій?
Йосебе!
Чого ти тут?
Вона тебе послала?
У Сунджі пологи.
Іди.
Я хочу допити.
Я там нічим не допоможу.
Ти зараз жалієш себе.
Гей! Дайте мені стаканчик!
Чого ти тут? Іди до дружини.
Це вона попросила тебе знайти.
А ти хто? Ти теж аристократ?
Яка різниця?
Тут це нічого не значить.
Покидьок.
Вони саме цього й хочуть –
щоб ми всі пересварилися.
Ти справді думаєш, що ми всі однакові?
У тебе ж був слуга, який виконував твої забаганки.
І де він тепер?
Якщо будемо згадувати, що втратили наші батьки, нам не стане легше.
Це все марно, брате.
Нащо нам сваритися?
Твоя сім'я інвестувала в тебе.
Шоет, Єль. Дороге резюме.
Про вас такого не скажеш.
Каліфорнійський університет, юридичний Стенфорда.
Тепер ми обидва тут.
Кажуть, зал патінко твого батька успішно працює.
Чому ви раптом згадали про патінко?
Патінко мене цікавлять.
Чому? Це для людей, які не мають інших варіантів.
Раніше так і було.
Я не розумію.
Хочете, щоб ми зайнялися патінко?
Не тут.
Ринок переповнений такими людьми, як твій батько.
Але в Кореї, Таїланді, Макао.
Хтозна? Може, навіть у Веґасі.
А ваша велика ідея
легальна?
Тобто чи вона законна?
Так.
Я…
Я дуже любив дідуся.
Не те щоб я не знав, ким він був
і чим займався.
Я цього не заперечую.
Люди вважають його злочинцем,
але для мене
він той, хто врятував мене
від батька-наркомана,
свого рідного сина.
Я просто кажу, що…
я не соромлюся дідуся.
Однак…
Я – не він.
І такі, як ми,
не зобов'язані йти слідами наших батьків.
Більше не зобов'язані.
Подумай про це.
Де твій коханець-якудза?
Те, що він власник залу патінко, не значить, що він якудза.
Ми сюди приїхали спішно,
тож він повернувся по наші речі.
Мені завжди було цікаво.
Мабуть, він міг обирати серед багатьох жінок,
хоч він і кореєць.
Чому він обрав тебе?
І не покинув, навіть почувши,
як часто ти розсувала ноги перед іншими чоловіками.
Краще помовч.
Я не збираюся з тобою сваритися.
Докучатимеш мені, доки не помру?
Тоді принеси мені ножа, і я помру зараз!
Бабусю,
ти теж тут.
Справжня сімейна зустріч.
Іди купи мені кави.
Етсуко-сан витратила багато грошей, шукаючи тебе.
Ви, корейці, схиблені на грошах.
Усі їй казали, що це безнадійно,
але вона не здавалася.
Жодна матір не забуде своєї дитини.
Чого ти тут?
Скажи правду. Ти ж її не любиш.
І тобі не подобалося, що я зустрічаюся з твоїм любим онуком.
Я знаю, що ти знала про Соломона й мене.
Бабусю,
усі вважають тебе святою.
Та якщо Соломон дізнається,
що це ти сказала мені втекти,
як думаєш, що він скаже?
Якого біса?
Пам'ятаєш, що ти сказала, коли Соломон поїхав в Америку?
Ти сказала: «Добре, що він поїхав від нас.
Якби він залишився тут, ми б його занапастили».
Ти казала про мене. Я його занапастила б.
І я тебе зневажала за твої слова,
хоч і знала, що це правда!
Ти подумала, що я кажу про тебе?
Я це сказала… про себе.
Про себе?
Колись у мене був ще один син.
Він теж був хороший.
Але я занапастила йому життя…
і тепер його немає.
Чому дитина не виходить?
Я не знаю.
Годі!
У такому шумі неможливо спати!
Ви не маєте права вриватися!
Дивіться на ці стегна!
Що ви робите?
Я приймала опорос у свиней і знаю, що до чого.
Допоможіть.
Будь ласка!
Слухай! Неси чисту тканину. І воду. Швидше!
Стань на ноги!
У мене більше нема сили.
Тужся!
Разом!
Мамо!
Ще! Ще!
У повному труднощів світі
Де твоя надія?
Хіба не досить того Що ти насолоджувався
Багатством і процвітанням?
Будьмо!
Це спеціальна поліція.
Покажи, що в сумці.
-Устань. -Що сталося?
Я не зробив нічого поганого.
Дай сумку. Я повинен її оглянути.
Там лише мій робочий одяг.
Дай сюди негайно.
Гей, що у тебе в кишенях пальта?
Устань.
Швидше.
Прошу. Це для моїх свиней.
Ані руш.
Тужся сильніше! Ти молодець.
Молодець. Ще трохи!
Тужся, щоб дитина вийшла.
-Я більше не можу. -Ану ще раз!
Ти можеш.
Сунджа, ти сильна.
Ану ще раз! Ще трохи.
І дитина вийде.
Вона вийде. Тужся.
Ти молодець.
Як ми могли просто сидіти?
Думка, що я нічого не зробив…
Авжеж ти нічого не зробив!
Це називається виживання.
Нащо ти носишся з цими проблемами?
Скільки можна? Хіба ти мало страждав?
І пожаліти таку дівчину, як вона, привести її в наш дім…
Перестань!
Не говори так про Сунджу.
Я не дозволю.
Вибач. Це погані слова.
Це не лише слова,
але й твої думки.
Брате…
цього року я ледь не вмер,
але я стою перед тобою.
Цим я завдячую Сунджі.
Ти не знаєш, що вона зробила й на що здатна.
А я знаю.
Дитина йде!
Тужся!
Тужся ще раз!
Я бачу голівку. Дитина виходить!
Завдяки Сунджі мені здається…
що моє життя…
має якесь значення.
Не глобальне,
але мені здається, що я на щось здатний.
Я не хочу, щоб моя дитина росла в такому світі.
Я хочу, щоб моя дитина…
зрозуміла, хто вона така,
і досягла успіху.
Брате, хіба наші діти не заслуговують хоча б цього?
Ти заслуговуєш,
і я теж заслуговую.
Сунджа, це хлопчик.
У нього знайоме обличчя.
Моєї мами.
Мого батька.
Я його знаю.
Познайомся з сином.
З сином?
Мій син.
Невже він колись стане такий, як ми?
Дядьку…
…даси немовляті ім'я?
Я?
Я не заслужив цієї честі.
Ти голова в домі.
Це не честь, а обов'язок.
Він той, хто відкрив новий світ…
…хто вірив…
коли всі інші не вірили.
Назвемо його Ной.
Я…
тобі огидна?
Я лише боююся, що тобі боляче.
Ти й досі моя Хана.
Ніщо цього не змінить.
Є ще?
Я й не знала, яка я голодна.
Там ще багато. Їж.
Бабусю, де ти це взяла?
У готелі є маленька газова плита.
А гарнір я привезла з дому.
Ти привезла гарнір з дому?
Я не знала, скільки ми тут будемо.
Бачиш, скільки вміщається в цю коробку?
-Іди їсти. -Я не голодний.
Ти повинен підтримувати сили.
-Їж. -Я сказав, що не хочу їсти.
Мене звільнили з банку,
бо я сказав пані Хан не підписувати.
Це ти винна.
Через тебе я її пожалів.
Ти зробила мене слабким.
Це не слабкість.
Хай що то було,
воно знищило мене
і все, заради чого я тяжко працював.
Ти справді думаєш, що в тебе було тяжке життя?
І ти теж це кажеш.
Ти зневажаєш мене за те,
що я маю те, чого ти не мала, чи за те, що я так не страждав?
Добре. Твоя правда.
Тут я тебе не перевершу.
Я теж мала вибір.
Дуже давно.
Я могла мати величезне багатство, але відмовилася.
Це було ще до війни.
До того, як я вийшла заміж за дідуся.
Чому ти відмовилася?
Як я могла жити подвійним життям?
Показувати одну половину і приховувати другу?
Це важливо.
Важливіше за успіх те,
як ти досяг того успіху.
Я знаю, бабусю.
Я стараюся.
Ти запізнишся.
Чому ти більше не носиш костюм?
Богу не потрібен я в костюмі.
Так зручніше.
Що таке?
Тепер я маю сина.
Інша жінка виконала те,
в чому ти зазнала невдачі.
Ти слухаєш?
Деякі жінки більш послужливі, так?
Я не повинен розповідати тобі про неї.
Але з цієї миті
ти вільна від подружнього обов'язку.
Мабуть, ти рада.
Я знаю, що цей шлюб був для тебе прокляттям.
Мабуть, це тебе втішить.
Надто пізно.
Моє тіло…
ти його осквернив.
Але…
твій любий син…
цікаво, що він про тебе подумає.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк