(japánul) Szolomon, mutasd Tecujának!
Igen, nézem.
OSZAKA
Szolomon, ki az?
Hana!
Szólhattál volna, hogy jössz.
Örülök, hogy eljöttem.
Most már tudják ott azok a ribik, kihez tartozol.
Miért viselkedik így ez a csaj?
Szolomon, nézd!
Semmi pénz nincs ma nálam.
Nézd!
Kemény ez a rizs.
Ne fogdosd, ha nem veszed meg!
Be van csomagolva. Arra van, hogy fogdosd.
Szerinted ilyen Amerika?
Mint egy kisbolt?
Minden előrecsomagolt, készen vehető. Nagy a választék. Imádom.
Figyelj!
Szökjünk meg együtt Amerikába!
Miről beszélsz? Nincs ahhoz elég pénzünk.
Pénzt könnyű szerezni, ha nem érdekel, honnan van.
Persze hogy számít, honnan van.
Jaj, Szolomon, ámen.
Túl jónak nevelt a családod. Vár az unalmas élet.
Az nem nekem való.
Mindent látni akarok.
Hawaiit. Párizst. A pingvineket.
De leginkább Hawaiit.
Nagano-szan,
anyukám mindig ódákat zeng, hogy maga milyen okos.
De nős, igaz? Anyukám elszalasztotta a lehetőséget.
Kóstoltam anyád sült csirkéjét, Hana-csan.
Mondd neki, hogy én vagyok, aki kimarad valamiből!
CSOKIK
Ne már!
Mutasd meg, hogy többet jelentek neked, mint a ribik a suliból!
Így is tudod, mit érzek.
Csináld már!
Várj, mi van a zsebedben?
Futás!
Hana!
Nagano-szan, én voltam!
Szóval ezért jöttél!
- Nem röstelled magad? - Bocsánat! Kifizetem.
Elég nehéz az élete egy elvált anyával.
Ígérem, soha nem jövök vissza!
Nem úszod meg ilyen könnyen!
Tudom, hogy bánjak a fajtáddal.
Rohadék!
Halló? Tolvajt fogtam. Jöjjenek letartóztatni!
Kérem, apám meg fog ölni!
Megint koreai, ezek a bajkeverők.
Azt akarom, hogy bevigyék.
Most rögtön.
De ha nem teszek valamit, soha nem tanulják meg ezek a kölykök.
Jöjjenek azonnal!
Szolomon, állj!
Ne csinálja! Szolomon!
Megsérültél?
Nem, jól vagyok.
Maga az apja?
Soha nem csinált még semmi ilyesmit.
Ezért hívják első kihágásnak.
Mindig így kezdődik.
Nem, soha többet nem csinál ilyet.
Esküszöm.
A boltos megkért minket, hogy tájékoztassuk az iskolát.
De akkor felfüggesztik!
Talán ki is rúgják.
De bűnt követett el.
Csak valami csokiszelet volt!
Tudom, hogy helytelen, amit tett,
és komolyan meg fogom róni érte.
Arra kérem, engedje el, kérem!
Halló?
Igen, éppen most foglalkozom az üggyel.
És miért?
De a bolti tolvajokat meg kell…
Értem.
Igen. Értettem.
Nézz rám!
Úgy tűnik, befolyásos barátod van valahol.
Szabadon távozhatnak.
- Ennyi? - Utasítottak, hogy engedjem el.
Ki telefonált?
Mit számít az most?
Magadról beszélj!
Miért csináltál ilyet?
Hana tehet róla, igaz?
- Nem! - Az igazat mondd!
Neki semmi köze hozzá.
Legyen!
Hiszek neked.
Ez soha többet nem ismétlődhet meg.
De nem úszod meg ennyivel.
Elküldelek Amerikába.
- Végre eldöntöttem. - Nem akarok elmenni!
Tudod, anyád soha nem akarta, hogy itt nőj fel.
De én magam mellett akartalak tartani. Önző voltam.
Most már látom, hogy tévedtem.
Nem hagyhatom itt Hanát!
Tudod te, mennyivel rosszabbul is alakulhatott volna?
Nem akarok elmenni. Ez az otthonom.
Ez az a hely, ahol mindig a rovásodon lesz ez. Mész.
Nagyanyád szomorú lesz,
de meggyőzőm, hogy neked ez a legjobb.
Szállj be!
MIN JIN LEE KÖNYVE ALAPJÁN
Pacsinkó
(koreaiul) Elment az eszed?
Miféle nők mennek ilyen helyekre?
Halkabban!
Már tudja az egész utca!
Szerinted honnan tudom?
Csak segíteni próbáltunk.
Már nem én vagyok ennek a ház feje?
Mert ezzel ezt üzented a világnak!
Nem erről van szó.
Persze hogy az vagy.
És te! Nem röstelled magad?
Épp elég rossz, hogy ilyen nehéz itt a népünknek…
anélkül is, hogy szégyentelenül viselkedtek.
Nem csoda, hogy rosszat gondolnak rólunk!
Neki ehhez semmi köze.
Egyedül az én ötletem volt.
Minden baj akkor kezdődött, mikor átlépted ezt a küszöböt.
Most mit csináljak?
Hogy kerüljek az emberek szeme elé,
mikor buta nők fizették ki az adósságomat?
Töketlenné tettetek!
Miért beszélsz így?
Honnan szedted az órát?
Anyám adta.
Az anyád?
Ilyen órája van egy panziót vezető özvegynek?
Nem kapok itt levegőt.
Tudjuk, hogy hibáztunk. Bocsánatot kérünk.
Kérlek, gyere haza!
- Szundzsa! - Ez nem lehet.
Még nincs itt az ideje, hogy jöjjön.
TOKIÓ
Sajnos csak nagyon keveset tehetünk.
A lánya már jó ideje beteg.
Mostanra már nem lehet rajta segíteni.
És ha elindulnak a pletykák, hogy egy AIDS-es páciensünk van…
Más szóval nem vagyunk felkészülve az ápolására.
Kérem, ne mondja ezt!
Azt javaslom, ápolják otthon.
Egy háziorvos megvédi a…
Nem. A maguk ápolását érdemli.
Megértem az érzéseit.
De a kórházam személyzetét sem kérhetem, hogy gondozzák a lányát…
Én megteszem.
Helyezzük külön szárnyba!
Szerintem vállalni tudjuk a lánya ápolását.
Köszönjük szépen!
Legyen!
Köszönöm, hogy vállalja.
Őszinte leszek, nincs gyógymód.
Nem tudjuk, meddig tart majd ki.
Lehet, hogy hónapokig.
Lehet, hogy hetekig, vagy csak napokig.
Elnézést, hogy így idejövök, de kétségbe vagyok esve!
Először azt hittem, hogy azokkal a kikötői lókötőkkel volt,
de félek, ezúttal valami veszélyesebbe keveredett.
Betegre aggódom magam. Ő a legidősebb fiam.
Ha történik vele bármi…
Reméltem, hogy esetleg maga beszélne a fejével.
Honnan veszi, hogy sikerrel járnék?
Rju lelkész jobb lenne.
De maga fiatalabb, több magában az erő.
Maga jobban megérti őt.
Csak papnövendék vagyok. Nem…
Már a kérdéseimre sem válaszol.
Azt mondja, minél kevesebbet tudok, annál jobb.
Mit érthetett ez alatt?
A férjemet már elvesztettem itt.
Ha a fiamat is elveszítem…
Ne izgassa fel magát!
Elmegyek hozzá.
Tudom, egyesek szerint maga túl fiatal,
és nem ismeri eléggé a világot a kiváltságos gyerekkora miatt,
de én szerencsének érzem, hogy itt van velünk.
Köszönöm, de még bizonyítanom kell.
Minden tőlem telhetőt megteszek.
Sikerül majd a lelkére beszélnie. Tudom, hogy így lesz.
Köszönöm!
Gyertek, megyünk!
Szóval anyám magával is tesz egy próbát.
Az anyai szeretet nem múlik el ilyen könnyen.
Legyél érte hálás!
Mennem kell valahova.
Akkor elkísérlek.
Felőlem.
Mindennap ezeket az utcákat járom,
és eszembe idézi, mennyire csukott szemmel éltem.
Hallottam apádról.
Mennyi idős voltál, amikor meghalt?
Tizennégy.
Nagy terhet róhatott rád.
Gyerekként eltartani a családot.
Kinek nincs itt ilyen története?
Kérdezzen csak meg bárkit!
Mit tud erről egy magához hasonló?
Hana, menj Amerikába!
Ott többet tudnak erről az egészről.
Van egy főiskolai barátom, akinek híres sebész az apja.
Megkeresem.
Figyelsz rám?
Hana, hallgass rám!
Ez van.
Mi?
Az egyetlen 14 éves fiú voltál, aki így beszélt.
Nem megyek Amerikába.
Akkor mit csinálsz?
Semmi sem változik, ha itt maradsz.
Csak meghalok.
Szolomon, még mindig nem érted a viccet.
Olyan aranyos vagy!
De soha nem láttad a dolgokat olyannak, amilyenek, igaz?
Soha nem tudtad.
Ideje kinyitnia a szemét, lelkész.
Azok a férfiak és én
a föld alá megyünk…
Miért?
Hogy a metró több munkást vihessen távolabbra és gyorsabban.
Hogy úgy gürcölhessenek, mint mi.
De hallott olyat, hogy kérjük, amit találunk?
Vagy bármit, ami megkülönböztet minket az utcán szaró állatoktól.
Teljesen átérzem, amit mondasz.
De ilyen nyíltan beszélni…
Nemcsak te és a családod,
de mind megérezzük, hogy lesújtanak ránk.
Ez a sok ember!
Maga szerint nem tudom?
Nem hiszi, hogy anyám arca kísért álmaimban,
hogy nem riadok fel rá könnyezve?
Gondolok mindannyiukra. Az öcséimre, a húgaimra,
idegenekre is, akikkel még nem találkoztam.
De ha hagyom, hogy a félelmeim alakítsanak…
én sem fogom tudni, ki vagyok igazából.
Akkor hogy nevezhetném ezt a testemnek?
És test nélkül embernek mondhatom magam?
Szolomon…
miután elmentél Amerikába…
bámultam azokat a puccos házakat, és elképzeltem…
milyen jó lett volna egy olyan családban felnőni.
Azoknak a családoknak a gyerekei
biztos soha nem érzik azt az ürességet, hogy semmi jó nem vár rájuk.
Ezt a kórt egy olyan pasitól kaptam, aki egy ilyen családból jött.
Tudod,
olyan, aki imád a szamuráj őseivel hencegni, meg ilyen szarságok.
Miért meséled ezt el nekem?
Mert tudnod kell, hogyan éltem az életem.
És látnod kell, hova jutottam.
Az a Hana, akit ismertél, nincs többé.
Mi nem vagyunk emberek. A szemükben nem.
És a megaláztatás miatt ivásra adjuk a fejünket,
és verekedésre,
és hogy hazaérve megverjük az asszonyainkat.
Ott legalább tudjuk, hogy nem mi vagyunk legalul.
Van, aki még lejjebb van.
A szabályaik szerint játszottunk,
de még mindig fázunk, és éhesek vagyunk.
Ideje elsöpörni a szabályokat.
Vigyázz, mit beszélsz!
Volt, akit sokkalta kevesebbért letartóztattak.
Még mindig nem látja, ugye?
Talán az öltönye teszi.
Várj!
Mit mondjak anyádnak?
Azt, hogy van egy fia, aki hálás az anyja szeretetéért.
Szolomon, nézz rám!
Soha nem fogsz közéjük tartozni,
a finom ruhádban és a menő diplomáiddal sem.
Persze azért résnyire hagyják az ajtót,
hadd gondold, hogy van esélyed…
de ne dőlj be nekik!
Úgy nézem, kemény napod van.
Ismerem magát. Maga Yoshi Mamoru.
Én is hallottam rólad. A fiú, aki hazavágta az üzletet.
Ezt mondják rólam?
Én sem örvendek jó hírnévnek.
Ha kettőnkre gondolok…
sok közös van bennünk.
Jól vagy?
Ne aggódj miattam!
A nők azóta szülnek, mióta világ a világ, nem? Menj!
Menj, és keresd meg Joszebet gyorsan!
Kiunghí rémesen aggódik.
Igen, találd meg hamar!
Meggondolatlan tud lenni, amikor ilyen.
Van ötleted, hova mehetett?
Abba a kocsmába a villamosmegálló alá.
De kérlek, ne ítéld meg túl szigorúan!
Ne aggódj! Rendbe hozom a dolgot.
Tudjátok ti, ki vagyok?
Nemesi családból származom!
A családom Phenjan egyik legrégebbi házából való!
A hétszázát, nemes vagy? Nem mondod!
Jómagam is nemes vagyok!
Ahogy itt ez a kedves úriember is.
Én is nemesi származású vagyok!
Ki vagy te, hogy gúnyt űzz belőlem?
A főnököm számít rám.
Te is elmondhatod ugyanezt azokról a mocskos disznókról?
Éppenséggel pont fordítva van, ahogy nézem.
Mindig kíváncsi voltam, hogy csináltad,
hogy tudtad ilyen sokáig megtartani az állásodat.
Mi vagy te? A japánok kémje?
Vagy tolvaj?
Joszeb!
Mit keresel te itt?
Ő küldött?
Szundzsa vajúdik.
Menj!
Meg akarom inni az italomat.
Nem veszik ott hasznomat.
Most nagyon sajnálod magad.
Hé! Kérek még egy csészét ide!
Miért vagy itt? Menj a feleségedhez!
Ő mondta, hogy keresselek meg.
És veled mi a helyzet? Te is nemes vagy?
Mit számít az most?
Itt semmit nem jelent.
Gazember.
Ezt akarják elérni,
hogy egymásnak ugorjunk.
Hé, te tényleg azt hiszed, hogy már mind ugyanolyanok vagyunk?
Te, akinek a szolga látta el minden szükségletét?
És hol van most? Hm?
A szüleink nehézségei nem enyhülnek, ha azon rágódunk, ami elveszett.
Bolondság ezen töprengeni.
Mi értelme egymással veszekednünk?
A családodnak te vagy a befektetése.
Choate, Yale. Költséges életrajz.
Ugyanez magáról is elmondható.
UCLA, a Stanford jogi kara.
És mindketten visszajöttünk.
És hallom, jól megy az apád pacsinkószalonja.
Miért jön hirtelen a pacsinkóval?
Érdekel a pacsinkó.
Miért? Az olyanoknak van, akiknek nincs más lehetősége.
Talán már régóta.
Nem követem.
Azt akarja, hogy beszálljunk a pacsinkóba?
Nem itt.
A piac túlságosan telített, hála az apádhoz hasonlóknak.
Hanem Koreában, Thaiföldön, Makaón.
Ki tudja? Talán Vegasban is.
És mondja, ez a pompás ötlete
szabályos?
Úgy érted, hogy törvényes-e?
Igen.
Én…
Nagyon szerettem a nagyapámat.
Nem mintha ne tudtam volna, ki volt,
vagy hogy mit csinált.
Nem tagadom.
A világ talán gonosztevőként tekintett rá,
de nekem
az az ember volt, aki megmentett
a drogfüggő apámtól,
a saját fiától.
Amit mondani próbálok…
hogy én nem szégyellem a nagyapámat.
Habár…
Én nem ő vagyok.
És az olyanoknak, mint mi,
nem kell a családunk árnyékában járnunk.
Többé már nem.
Csak gondolkodj rajta!
Hol van az a jakuza pasid?
Attól, hogy pacsinkószalonja van, még nem jakuza.
Kapkodva jöttünk ide,
visszament pár dologért, ami kelleni fog.
Mindig kíváncsi voltam.
Biztos, hogy válogathatott a nők között,
annak ellenére, hogy koreai.
De miért téged választott?
És azután sem hagyott el, miután megtudta,
hányszor tetted szét a lábad annak a sok pasinak.
Kár a gőzért!
Nem fogok veszekedni veled.
Szóval untatni fogsz, míg meg nem halok?
Akkor inkább hozz egy kést, és meghalok most rögtön!
Nagymama,
te is itt vagy.
Istenverte családi banzáj.
Menj, vegyél nekem kávét!
Ecuko-szan egy vagyont költött a felkutatásodra.
Ti koreaiak a pénz megszállottjai vagytok.
Mindenki mondta neki, hogy reménytelen,
de ő nem adta fel.
Egy anya nem mond le a gyerekéről.
Miért vagy itt?
Áruld el az igazat! Még csak nem is kedveled.
Ahogy engem is gyűlöltél, mert a drágalátos unokáddal voltam.
Tudom, hogy tudtál Szolomonról és rólam.
Nagymama,
mindenki azt hiszi, hogy te valóságos szent vagy.
De ha Szolomon valaha rájön,
hogy te biztattál szökésre,
ahhoz szerinted mit fog szólni?
Mi a franc van?
Nem emlékszel, mit mondtál, miután Szolomon elment Amerikába?
Azt mondtad, jó, hogy elkerült tőlünk.
Mert tönkretettük volna, ha marad.
Rám gondoltál. Hogy én tenném tönkre.
És azóta megvetlek azért, hogy ezt mondtad,
akkor is, ha tudom, igazad volt!
Te azt hitted, hogy rólad beszéltem?
Amit mondtam… magamra értettem.
Magadra?
Valaha volt egy másik fiam.
És ő is jó volt.
De mert tönkretettem az életét…
ő már nincs.
Miért nem jön a baba?
Nem tudom.
Elég!
Hogy pihenjünk ilyen lármában?
Nincs joga csak így berontani ide!
Nézd a csípőjét!
Mit művel?
Rengeteg malacot világra segítettem, tudom, mi ez.
Segítsen!
Gyerünk!
Figyelj! Hozz még tiszta vásznat! És vizet! Most!
Maradj talpon!
Nincs több erőm.
Nyomd!
Együtt!
Anyám!
Még! Még! Még!
Ebben a baj sújtotta világban
Mégis mit remélsz?
Nem elég, hogy élvezhetted
A gazdagságot és a jólétet?
Egészségünkre!
Különleges egység. Ellenőrzés.
Át kell kutatnom a táskákat.
- Kelj fel! - Valami gond van?
Nem csináltam semmi rosszat.
Ide a táskát! Megnézem, mi van benne.
Csak a munkaruhám.
Azonnal add ide!
Hé, mi van a kabátzsebedben?
Rizs.
Mozdulj már!
Kérem! A disznóimnak van.
Maradj veszteg!
Nagyobbat kell nyomnod! Jól csinálod.
Ügyes vagy! Még egy kicsit!
Nyomnod kell, hogy kijöjjön a baba!
- Nem bírom tovább! - Gyerünk! Még egyet!
Menni fog!
Szundzsa, erős vagy.
Gyerünk, még egyet! Még egy kicsit!
Akkor kijön a baba.
Jönni fog. Nyomj tovább!
Ügyes vagy.
Hogy ülhettünk ott mindannyian?
És nem tettem semmit…
Persze hogy nem tettél!
Ezt úgy hívják, hogy túlélés.
Miért veszel mindent magadra?
Meddig kell még ezt csinálnod? Nem szenvedtél még eleget?
És megszánni egy ilyen lányt, és a házunkba hozni…
Elég legyen!
Nem beszélhetsz így Szundzsáról.
Nem engedem.
Bocsáss meg! Rosszat mondtam rá.
Nemcsak arról van szó, amit mondasz,
hanem arról is, amit gondolsz.
Bátyám…
Idén meghaltam volna.
De ehelyett itt állok előtted.
És ez Szundzsának köszönhető.
Nem tudod, hogy mit tett, vagy mire képes.
De én igen.
Jön már!
Nyomd tovább!
Még egyszer, nyomd!
Látom a fejét. Itt jön a baba!
Szundzsa mellett az az érzésem…
hogy az életem…
jelentős lehet valahogy.
Semmi nagyszabású,
de úgy érzem, tehetek valamit.
Nem akarom, hogy a gyerekem ilyen világban nőjön fel.
Azt akarom, hogy…
tudja, ki ő igazából,
és azt akarom, hogy sokra vigye.
Bátyám, nem érdemlik legalább ezt a gyerekeink?
Te igen,
és én is ezt érdemlem.
Szundzsa, kisfiú.
Ismerem ezt az arcot.
Anyámé.
Apámé.
Ismerem őt.
Gyere, ismerd meg a fiad!
Fiú?
A fiam.
Gondoljatok bele, egy nap felnőtt lesz!
Sógorom…
…elneveznéd a babát?
Én?
Túl nagy megtiszteltetés.
Te vagy a család a feje.
Megtiszteltetés, de kötelesség is.
Új világot nyitott…
hitt akkor is…
amikor senki más.
Legyen a neve Noa!
Most…
visszataszítónak látsz?
Csak az aggaszt, hogy fájdalmaid vannak.
Ugyanúgy az én Hanám vagy.
Ezen soha semmi nem változtathat.
Van még?
Észre sem vettem, hogy ilyen éhes vagyok.
Annyi van, amennyi kell. Egyél!
Nagymama, honnan van ez a sok minden?
A szállodában volt gáztűzhely.
A köreteket otthonról hoztam.
A köreteket otthonról hoztad?
Nem tudtam, meddig leszünk itt.
Nézd, mennyi fér ebbe a bentó dobozba!
- Gyere enni! - Nem vagyok éhes.
Meg kell őrizned az erődet!
- Egyél! - Mondtam, hogy nem akarok enni.
Kirúgott a bank,
mert azt mondtam Han asszonynak, ne írja alá.
A te hibád.
Elérted, hogy megszánjam,
és gyengévé tettél.
Ez nem gyengeség.
Bármi is volt,
tönkretett.
Mindent, amiért olyan keményen dolgoztam.
Te tényleg azt hiszed, hogy a te életed nehéz volt?
Tessék, már te is.
Megvetsz azért,
mert nem nélkülözök, és nem szenvedtem annyit, mint te?
Rendben. Igazad van.
Ebben sosem körözhetlek le.
Nekem is volt választásom.
Réges-régen.
Kimondhatatlanul gazdag lehettem volna, de nem kértem belőle.
Ez a háború előtt volt.
Mielőtt hozzámentem a nagyapádhoz.
Miért nem kellett?
Hogy élhettem volna kettős életet?
Az egyikről beszélhettem volna, a másikról senkinek.
Ennek van jelentősége.
A sikernél fontosabb az,
hogyan jutottál el odáig.
Tudom, nagymama.
Igyekszem.
El fogsz késni.
Miért nem hordod már az öltönyödet?
Istennek nem öltönyben kellek.
Kényelmesebb.
Mi az?
Már van fiam.
Az, amiben kudarcot vallottál,
egy másik asszonynak sikerült.
Figyelsz te rám?
Egyes nők készségesebbek, nem igaz?
Nem tartozom róla beszámolóval neked.
De ezzel
felszabadulsz a házastársi kötelességeid alól.
Biztos elégedett vagy.
Tudom, hogy ez a házasság átok számodra.
Ez, gondolom, ad némi vigaszt.
De túl késő.
A testemet
beszennyezted.
De…
a drágalátos fiad…
Kíváncsi vagyok, mit gondol majd rólad.
A feliratot fordította: Binder Natália