Son-džo?
(korejsky) Son-džo?
Jsme tu.
Vím, že to byla obtížná cesta,
ale brzy budeme u mého bratra.
Isaku!
Bratře!
Josebe!
Tys ale vyrostl.
Když jsem odjížděl, byl jsi nedochůdče.
Ukradl jsi ty centimetry mně.
Modlil jsem se za to.
Bratře,
to je má žena Son-dža.
Přiznávám, že nás s Kjong-hui ta zpráva překvapila.
A rovnou těhotná.
Je to požehnání.
Tak to vnímáme.
Jak se cítíš?
Cítím úlevu, že jsem na pevnině,
a vděk za přijetí do vaší rodiny…
To není třeba. Teď jsme rodina.
Ale pojďme už.
Když vás rychle nepřivedu, Kjong-hui se na mě naštve.
Ne.
Já je vezmu.
Jdeme.
PUSAN
Páni, jen se rozhlédni!
Náš vůz.
Děláš stále v továrně?
Na veřejnosti mluv japonsky.
(japonsky) Jsem předák ve výrobně sušenek.
Můj šéf mi důvěřuje.
Koukej na to!
Staví metro.
V Tokiu spustili první linku teprve před pár lety,
takže ta v Ósace bude druhá v celé Asii.
To všechno změní.
Působí to jako skok do budoucnosti.
Podívej!
Větší ušně jsem chytala už v sedmi letech.
A koukej, jak jsou drahé!
Můj otec se chodil dívat, jak jsem se pro ně potápěla.
Vezmu si dva.
Já nechci.
Pro tebe taky nejsou.
Po té bufetové snídani v hotelu ani nemám hlad,
ale nemohu odolat.
Tohle si přeci dát musím.
Matko, říkal jsem ti, že ta snídaně je v ceně pokoje.
Říká se tomu utopené náklady.
Takové hlouposti si myslí jen ti, kdo vyrostli v bohatství.
Pojď, rozprášíme popel tvé tety.
Matko!
Tak pojď!
Drž se za hned mnou!
Josebe,
kde to jsme?
To je Ikaino,
naše čtvrť.
Poslouchej pozorně, Isaku.
Pořád jsou okolo zvědi.
I v církvi.
Nesmíš ztratit ostražitost, rozumíš?
No podívej, co dělám. Hned první večer tě děsím.
Neumíš si představit, jak hrozný byl pro nás první rok tady.
Když se rozhlédneš, pochopíš proč.
Krky jsou hladové, ale není práce.
Jsou zoufalí.
A víš, kolikrát se k nám vloupali?
Když jdeme na policii, neudělají nic.
Zdejší Korejci jsou jim jedno.
Celkem vzato
jsme ale i tak šťastlivci.
Kliď se! Vypadni!
Říkal jsem, ať tu ta prasata nenecháváš pobíhat!
Sakra!
Jsme doma!
Kjong-hui!
Po první čínsko-japonské a rusko-japonské válce
se Mandžusko a Mongolsko staly pro naši zemi životně důležitými…
Isaku!
Tys ale vyrostl.
Zato ty ses vůbec nezměnila.
Nezměnila?
Už jsem stará paní.
Ty jsi Son-dža, že ano?
Musíš být po dlouhé cestě unavená.
Jak se cítíš?
Jsem v pořádku.
Nedělejte si starosti.
Ale máš hlad, viď?
Posaď se.
Dneska se pořádně najez.
Mám pro tuhle příležitost zvláštní pohoštění.
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Pačinko
Tys přišel!
Vypadáš, že už jsi to slyšel.
Jsem moc rád, že jsi tu.
Představím ti svou snoubenku.
Solomon, spolužák z mezinárodní školy.
Á! Ten, co dobyl Ameriku.
Jak po té době vnímáš Tokio?
Město, kde mají lidi příliš peněz, ale žádný čas je utratit.
To nejlepší.
Vidíš? Vždycky okouzloval ženy.
Tak bylo záhadou, proč byl vždy blázen jen do té jedné.
Taková ta působivá…
- Hana. - Ano, Hana.
Co se jí stalo?
Zmizela.
Jestli se ti takové líbí, víš, kde je najít.
Kumiko je zase sama.
Říkal jsem, ať ji nezveš.
Chce jen tvou pozornost.
Její starší sestra
je příčinou odložení oslavy zásnub.
Její rodiče chtěli provdat nejdřív ji, ale nedostávalo se zájemců.
Tak co se děje?
Abe tě ostrakizuje z každé banky v Tokiu.
No a co? Stejně se vracím do New Yorku.
Určitě?
Ty něco víš?
Ne, to nic.
Ale Tom Andrews…
Do něj bych důvěru nevkládal.
Má co dělat, aby odčinil vlastní prohřešky.
Nekalé finanční praktiky, aktiva klientů.
Ani náhodou. On není ten typ.
Možná proto ho z New Yorku šoupli do Tokia.
Aby se to ututlalo.
Ať se stalo cokoli,
nemůže si ještě víc poničit kariéru.
Tak myslíš, že mě propustí?
A ty bys to neudělal?
Vynasnažím se bránit tvou pověst.
Vážně ale nechápu, proč jsi to udělal.
Ani já ne.
Musím uvítat další hosty, za chvíli se vrátím.
Hele,
cos myslel tím,
že bych měl vědět, kde najít Hanu?
Kde bych měl hledat?
Ženu jako Hana
asi v oblasti Jošivara
u stanice Uguisudani.
Ahoj.
Co si myslel?
Mluv tišeji.
Jak si mohl vzít takovou holku?
Je ještě mladá.
Ať se rozkouká.
Byli jsme snad starší, když jsme přišli? Bylo nám stejně.
A tehdy jsme byli ubožáci. Nepamatuješ?
Nemyslím jen to.
Je v pokročilejším stadiu, než jsem čekal.
Taky to vidíš, ne?
A Isak má sklony k idealismu.
Holka jako ona
to na něj mohla narafičit.
Josebe.
Ubytovali jsme ženu, o níž nic nevíme.
Tebe to nezneklidňuje?
Myslím, že jsou ze mě zklamaní.
Změní názor. Neboj.
Ale tady…
…mám pocit, že o nás nikdo nestojí.
To já taky.
Tak dlouho
jsem chtěl odejít z domova.
Teď když jsem to udělal…
Son-džo, bojím se, že mě začneš nesnášet.
Tebe?
Toho, kdo mě zachránil? Jak bych mohla?
Takový závazek mezi námi nechci.
Nic mi nedlužíš.
Řekl jsi to sám.
Mé vyhlídky byly bezútěšné.
Ty ses s nimi ale nebála vypořádat.
Mýlíš se.
Měla jsem hrůzu.
Vážně si to neuvědomuješ,
viď?
Jsi nesmírně statečná.
I kdybych si kus té tvé odvahy vzal pro sebe,
stále bys jí měla nadbytek.
A tohle dítě…
To, jemuž dám své jméno,
mě zachrání.
Smrt mě nedostihne.
Ať si můj bratr či švagrová myslí cokoli, mýlí se.
To já nesmím být přítěží tobě.
Jsi taky nervózní.
Víš, já tě viděla
tancovat před tím obchoďákem.
Tys tam byla?
Kde se to v tobě vzalo?
Kdo ví.
Když jsem odešel z té zasedačky,
vážně jsem se chtěl propadnout do země.
Když jsem ale vyšel ven a uslyšel tu hudbu…
To se těžko popisuje.
Měl jsem pocit, že dokážu vzlétnout.
Byl jsem na vrcholu blaha.
Ale nevzlétl jsi.
Asi zvítězila přitažlivost.
Třeba i něco dalšího?
Možná Hana?
Kancelář má tenké zdi.
Tys to všechno slyšela?
Promiň.
Nechtěla jsem tě špehovat.
Ale musím přiznat,
že jsem byla zvědavá.
Musela pro tebe moc znamenat.
Znamenala,
ale léta jsem ji neviděl.
Až jsem na ni už začínal zapomínat.
Pak ale po té dlouhé době zavolala.
Kdybys k ní už nic necítil, tolik by tě to nesebralo.
Hned při prvním setkání
mi uvízla v srdci.
To mi bylo 14 let.
Byla to dcera přítelkyně mého otce.
Podivné okolnosti, já vím.
Ale možná i tím to bylo tak lákavé.
Někdo zkrátka má…
…tu moc člověka pobláznit.
Hana tu moc měla.
Proč jste se rozešli?
Odjel jsem do Ameriky.
Nedlouho poté…
…utekla z domova.
Můžeš ji zkusit najít.
Nevím jistě, jestli chci.
Nemyslím, že by se jí líbilo, kým jsem se stal.
No, pane Baeku, líbí se vám komplikované ženy.
Jako ta majitelka půdy.
Cože? Proč to říkáš?
Žádná suma by ji nepřiměla prodat.
Myslíš, že to byl celou dobu její plán?
Jaký plán?
Ponížit tě.
Když si to tak vezmeš, je to zřejmé.
Naomi, je vážně nešťastné,
že ses narodila jako žena,
zvlášť v této zemi.
Být oddaná práci, kde o tebe ani nestojí…
…to bereš jako výhru?
Bude zajímavé sledovat
tvou budoucnost.
O MĚSÍC POZDĚJI
Promiň.
Zase jsem zaspala.
Matka musí dost spát, aby bylo dítě silné.
Já to prádlo pověsím.
Pomalu.
Nepřepínej se.
Ani jsem ráno neslyšela Isaka odcházet.
Vstává čím dál dřív.
Práce v kostele mu asi vyhovuje.
Co se děje?
Máš bolesti?
Ten odér… všechen jsi ho smyla.
Po těch několika týdnech už páchly.
To mi nedošlo…
Nic jiného už mi nezbylo.
Jen chvilku…
Potřebuji je aspoň ještě chvilku.
Ach, Son-džo.
Kdy to přejde?
Tahle bolest…
…kdy ustane?
Neustane.
Ale naučíš se ji snášet.
Věř mi.
Určitě tady?
Tady je tvůj otec pochován?
Cože?
Zapomenout, kde jsem pochovala otce?
Jsme tu správně.
Tak při stavbě parkoviště jeho hrob přemístili.
Matko,
udělali by to správně.
Neboj. Najdeme to.
Pardon.
O tom nic nevím.
To musíte řešit s manželem. Není doma.
My už s ním mluvili.
Ale protože on ty peníze nemá,
musí za něj dluh 160 jenů zaplatit jeho rodina.
Ta pečeť.
Je vašeho manžela, nebo ne?
Je.
Nechceme vám dělat potíže.
Dejte nám 20, jestli máte.
Našeho šéfa
to na týden uspokojí.
Těch 160,
to je celá částka?
Já to vyřídím.
Včetně úroku je to teď dvojnásobek.
Kdy si půjčil?
Před dvěma měsíci.
Na jízdenku pro bratrovu novomanželku.
Peníze budeme mít za pár hodin.
- Komu je máme přinést? - Zřejmě nechápete…
Škoda slov. Jen řekněte, kam je přinést.
V docích
je nad opravnou kancelář.
Takže přinesete těch 20 jenů?
Abychom to řekli šéfovi?
Řekněte, že dostane celou částku.
Ale…
Odkud máš takové hodinky?
Dala mi je matka.
Ať prý mám něco pro případ nouze.
Kjong-hui, je nutné to ihned splatit.
Věřme, že to Joseb vyřídí.
Jistě se snažil, co mohl,
ale splátky už jsou nezvladatelné.
Tohle už jsem zažila mnohokrát.
Doma si po špatné sezoně musela spousta sedláků půjčovat od lichvářů
na osivo nebo náčiní.
Mnozí ztratili domov.
Jak to mohl udělat?
Jít za takovými lidmi.
Měl na výběr?
Tohle je můj dluh.
To já ho musím splatit.
Můžete mi aspoň zaručit, že byl jeho hrob řádně přemístěn,
že je někde v bezpečí?
Chápu vaše obavy,
ale bez složky nevím nic.
Začněme vyplněním žádosti o zprávu.
Vaše jméno?
Kim Son-dža. Moje japonské jméno zní Nobuko Bandó.
Vy jste jedna z těch lidí.
Kdy jste se odstěhovala?
1931.
Takže máte japonské občanství?
Ne.
- Mám trvalý pobyt. - Ale vlastníte jihokorejský pas.
Chceme jen najít dědečkův hrob…
Matko?
Matko,
uklidni se.
Oni to místo najdou.
Jak to můžeš říct?
Tolik se tu toho změnilo.
Je nemožné najít živé,
natožpak mrtvé.
Paní!
Našla jsem poznámku při procházení
požadavků na přemístění.
Neznáte náhodou jméno
Sin Bok-hui?
Neznáte tuto osobu?
Je to má starší sestra.
Hledáme ji už řadu let.
Teď by jí bylo 29 let.
Každý týden se tu objeví někdo
se stejnou historkou.
Není to lež.
To říkají všichni.
Tak jako tak
vám bohužel nemůžu pomoct.
Haruki?
Solomone?
Už jdu!
Co je?
Co mi chcete prodat dneska?
Co? To jsem se vážně tolik změnila?
Nejspíš ano.
Son-džo?
Son-džo, jsi to opravdu ty?
Sestřičko! Jsem to já.
Bok-hui, sestřičko moje!
Vrátila ses.
Je to moc pěkný kousek.
Bohužel ale musím říct,
že v této čtvrti není po takovém zboží poptávka.
Mladíci dnes chtějí takové, co se nosí na zápěstí.
Můžu vám za ně dát 40.
Promiňte, že jsem vás obtěžovala. Na shledanou.
Rád bych vám pomohl, zvlášť když čekáte dítě.
Dal bych vám 50,
i když nevím, jestli bych na tom vydělal.
Mají cenu aspoň 300.
Jsou ze Švýcarska.
Tam dělají ty nejlepší hodinky.
Vy ale nejste ve Švýcarku, viďte?
Rozumím.
Sbohem.
Jste z Pusanu.
Soudím podle přízvuku.
Čím se tam živí vaši rodiče?
Jen má matka.
Vede ubytovnu.
Musí být chytrá obchodnice.
No dobře.
Tak 225 jenů.
Tři sta.
To je moje cena.
Kjong-hui, co je?
Nemůžeme tam jít.
Nebylo by to slušné.
Ale půjčku splatíme, až dodáme peníze.
Nemůžeme je prostě dát Josebovi?
Taková neseriózní práce náleží mužům, ne nám.
Myslíš si, že by si ode mě ty peníze vzal?
Půjdu tam. Počkej na mě doma.
Ne, to nemůžeš!
Když nepůjdu,
co se bude dít pak?
Ty to nechápeš.
Než jsem přišla sem,
nikdy jsem nevařila ani si neprala.
Nikdy jsem nemluvila s nikým, koho neznali rodiče.
Ani jsem neměla vlastní peníze.
Naučit se všechno dělat
bylo moc těžké, Son-džo.
Ale pak vidím tebe.
Jsi tu teprve pár týdnů.
Připadám si hloupá.
Ráno ses mě zeptala,
kdy ta bolest přejde.
Pravdou je, že jsem tu stále vyděšená.
Ten ustavičný strach…
Jak dlouho s ním ještě musím žít?
Pojďme se bát spolu.
Třeba tak najdeme sílu.
Myslíš?
Ano.
Nepleť se tu.
Dej si.
Po tvém odjezdu…
…v nás zůstala obrovská prázdnota.
Především tvá matka ji cítila hluboce.
Pro mě i pro Dong-hui bylo moc těžké
ji takhle vidět.
Pak propukla válka a vše se dál zhoršilo.
Byly jsme pro tvou matku přítěží. Věděly jsme to.
Ale i tehdy
nás odmítla poslat pryč.
Pak za mnou a za Dong-hui přišel muž…
…který nám slíbil slušnou práci v továrně v Mandžusku.
Vůbec se nám nelíbilo, že bychom tu tvou matku nechali samotnou.
Ale jak dlouho by si nás ještě udržela?
Tvůj odjezd nás navíc přiměl
uvědomit si, jak bezvýznamný je náš život tady.
Především Dong-hui
moc chtěla poznat svět.
Po válce jsme se vrátily
a tvá matka byla pryč.
Pravdou je,
že jsem byla ráda.
Nechtěla jsem, aby viděla,
jak moc jsme se změnily.
I když tady toho moc nezbylo, byla jsem ráda, že jsem se vrátila.
Ale Dong-hui
to štěstí rychle přešlo…
…když jí došlo, že není možné…
…stát se znovu tou mladou dívkou,
jíž bývala.
Pamatuješ, kam jsme chodily prát?
Tam…
…jsem ji našla.
Člověku dojde, že někteří lidé
žijí ve svých snech.
Nejsou stavění na takové strádání.
Tak tady bydlíš?
Narazil jsem na něj.
To je Solomon.
Znám ho odmalička.
Prosím, přivítejte ho.
To je Noriko.
Její bratr Takaši.
Masako.
Takový mladý fešák.
To je dárek pro mě?
Na tebe je trochu starý, nemyslíš?
Máš pravdu, ale u takového hezounka
bych udělala výjimku.
A tohle,
to je Satoru.
Mozasuův syn.
Doteď často mluvím o tvém otci.
Byl to můj nejlepší přítel, jednou mi zachránil život.
Ale to už je strašně dávno.
Teď mám domov tady.
Dejte mi ten dlužní úpis.
Já mám dost. Dejte si vy.
Jste naším hostem.
Děkuji.
Je to výborné.
Co v tom je?
Najez se dosyta.
Kdyby nebylo Bok-hui,
můj otec by byl jen jedním z mnoha v přeplněném, neoznačeném hrobě.
Nevím, jak jí oplatit její dobrotu.
Udělala to pro tebe.
Nakonec
jsem já byla ta šťastná.
Ale…
…v hloubi duše mi to nepřipadá správné.
Přežít není ostuda, matko.
Kdysi dávno mi někdo řekl:
„Za každý krok vpřed
musí někdo jiný ustoupit o krok zpět.“
Tehdy jsem tomu nevěřila.
Ale teď si říkám,
že měl možná pravdu.
Nevím, kdo by ti něco takového říkal,
ale mně to nepřipadá správné.
Pojď,
pojedeme domů.
Opravdu?
Ale měli jsme tu být ještě dva dny.
Můžu se vrátit.
Teď už to vím.
Můj otec tě po tvém zmizení
oplakával, tak jako tvá žena i bratr.
Vím, že jsem ublížil spoustě lidí.
Tak jsem to nemyslel.
Chtěl jsem jen ukázat,
jak moc tě měli rádi.
To je pravda.
Ale…
…ten Haruki, jehož milovali, byl jiný člověk.
Nemohl jsem být tím, kým jsem teď.
Tady toho možná moc nemám, ale můžu být sám sebou.
Prosím.
Omlouvám se.
Co to dělám?
Vždy mi tě bylo líto.
Vyrůstal jsi
zatížen nadějemi a sny tvé rodiny.
To muselo být nemožné.
Na druhé straně
litovat někoho, kdo toho má tak moc,
působí tak nějak nevhodně.
Jen doufám, že oba můžeme být šťastní.
Son-džo…
Neudělaly jsme špatně?
Mohu se zeptat?
Jak jste věděl, že ty hodinky nakonec prodá?
Vzala si snílka.
Muže slabšího, než je sama. A za to draze zaplatí.
Tu máte 310 jenů za obtíže.
NA PRODEJ OD SPOLEČNOSTI KUROHANA
Tome, jsi na mě naštvaný,
ale Mamoru Joší má asi něco za lubem.
Prý rozprodává spoustu nemovitostí.
Jsem rád, že voláš.
- Chtěl jsem tě začít shánět. - Proč?
Shiffley's tě propouští. Jasný?
Colton a Abe jim zatápí.
To jim nemůžeš dovolit.
Věř nebo ne, snažil jsem se ti pomoct.
Tome, moje vízum zaštiťuje Shiffley's.
To se nebudu moct vrátit.
No, měl bys hned kontaktovat právníka.
Nevím, jestli něco zmůže, ale…
Mám druhý hovor. Nezavěšuj.
Haló?
Solomone, nechci umřít sama.
Nechci!
Hano,
co se stalo?
Hano!
Musíš přijet!
Přijeď hned…
…než bude pozdě.
Překlad titulků: Jiří Sailer