Сунджа?
(на корейски) Сунджа?
Пристигнахме.
ОСАКА, 1931 Г.
Пътуването беше тежко, знам,
но скоро ще сме у брат ми.
Исак!
Братко!
Йозеф!
Как се издължи толкова?
Беше дребосък, когато заминах.
Откраднал си сантиметри от мен!
Молитвите помогнаха.
Братко,
това е съпругата ми Сунджа.
Признавам, че с Кюнхи бяхме изненадани от новината.
Че и с дете на път.
Благословия е.
Така си го обясняваме.
Как се чувстваш?
Облекчена, че съм на твърда земя,
и благодарна да ме приемете...
За нищо, вече сме семейство.
Но да вървим.
Ако не се приберем бързо, Кюнхи ще ми се кара.
Не.
Аз ще ги нося.
Хайде.
ПУСАН, 1989 Г.
Какъв град!
Ето нашия трамвай.
Още ли си във фабриката?
Сред хора говори на японски.
(на японски) Направиха ме бригадир.
Шефът ми има доверие.
Погледни!
Строят метро.
Откриха първата линия в Токио преди няколко години.
Втората в цяла Азия ще бъде в Осака.
Ще промени всичко.
Имам чувството, че вече сме в бъдещето.
Виж!
На седем години хващах абалони, по-големи от тези.
И виж колко са скъпи!
Татко идваше да ме гледа как се гмуркам за тях.
Ще купя две.
Аз не искам.
Защо реши, че е за теб?
Дори не съм гладна след закуската в хотела,
но как да устоя?
Трябва да си хапна.
Майко, казах ти, че закуската е включена в цената на стаята.
Сумата не се възстановява.
Глупост, измислена от човек, расъл в охолство.
Идвай да разпилеем прахта на вуйна ти.
Майко!
Вървете!
Не изоставайте!
Йозеф,
какво е това място?
Икайно,
нашият квартал.
Чуй ме, Исак.
Още се навъртат шпиони.
Дори в църквата.
Трябва винаги да бъдеш нащрек, чу ли?
Ама и аз съм един, да те плаша още първата вечер.
Нямаш представа колко трудно изкарахме първата година.
Огледай се и ще видиш защо.
Стомасите - гладни, а работа няма.
Хората са отчаяни.
Знаеш ли колко пъти разбиваха къщата?
А като отидем в полицията, нищо не предприемат.
Не им пука за корейците тук.
Но въпреки всичко
ние сме късметлии.
Изчезвайте! Марш оттук!
Казах ти да не си пускаш прасетата така.
По дяволите!
Тук сме!
Кюнхи!
След края на войните с Китай и Русия
Манджурия и Монголия станаха жизненоважни за Япония.
Исак!
Колко си пораснал!
А ти изобщо не си се променила.
Как да не съм?
Остарях.
Сунджа, нали?
Сигурно си изтощена от пътуването.
Как си?
Добре съм.
Не се притеснявайте.
Но си гладна, нали?
Сядай.
Днес си гостенка.
Приготвила съм нещо специално.
ПО РОМАНА НА МИН ДЖИН ЛИ
ТОКИО
Ето те!
По погледа ти съдя, че вече си чул.
Радвам се, че си тук.
Нека те запозная с годеницата ми.
Соломон, съученик от гимназията.
Онзи, който е покорил Америка.
Как ти се вижда Токио сега?
Богат град, който няма време да харчи парите си.
Най-хубавият.
Видя ли? Умее да очарова жените.
Затова винаги съм се чудил защо се е вкопчил в една.
Онази нервачка...
Хана. - Да, Хана.
Какво стана с нея?
Изчезна.
Ако търсиш такива момичета, знаеш къде са.
Кумико пак седи сама.
Казах ти да не я каниш.
Все внимание иска.
Голямата й сестра.
Заради нея отложихме годежа.
Техните искаха да я оженят първа, но няма кандидати.
Е, какво е положението?
Абе-сан настройва токийските банки против теб.
Много важно. И без това се връщам в Ню Йорк.
Сигурен ли си?
Какво знаеш?
Не, нищо.
Но Том Андрюс...
Аз не бих му имал вяра.
Има да изкупва грехове.
Финансови нередности с клиентски активи.
Абсурд. Той не е такъв човек.
Може би затова са го изпратили в Токио.
За да потулят нещата.
Във всеки случай
не може да си позволи други издънки.
И смяташ, че ще ме отреже?
Ти как би постъпил?
Ще направя всичко възможно да те защитя.
Но не проумявам защо си постъпил така.
И аз не знам.
Трябва да поздравя гостите, сега се връщам.
Хей,
Онова, което каза,
че знам къде да намеря Хана...
Какво имаше предвид?
Предполагам,
че е в Йошивара,
край гара Угуисудани.
Здравей.
Къде му е бил умът?
Говори по-тихо.
Да се ожени за такова момиче!
Млада е още.
Дай й време.
Ние по-големи ли бяхме, когато дойдохме? Бяхме на същите години.
И мизерствахме много тогава. Не помниш ли?
Не говоря само за това.
Бременността й е доста напреднала.
И ти го виждаш, нали?
А Исак си пада малко идеалист.
Такова момиче...
Може да го е подлъгало.
Йозеф!
Приехме я, без да я познаваме.
Не те ли притеснява?
Май са разочаровани от мен.
Ще те харесат, не се безпокой.
Но това място...
Някак за нас е ужасно чуждо.
И аз се чувствам така.
От толкова време
исках да напусна дома.
А сега, когато е факт...
Страх ме е, че ще ме намразиш, Сунджа.
Да те намразя?
Как ще намразя този, който ме спаси?
Не възприемай нещата така.
Нищо не ми дължиш.
Ти сам го каза.
Чакаше ме тежък живот.
Но ти не се боеше да го посрещнеш.
Грешиш.
Умирах от страх.
Наистина не го осъзнаваш.
Нали?
Ти притежаваш изключителна сила.
Толкова голяма, че мога да взема от нея за себе си
и пак да имаш в изобилие.
А и това дете,
на което ще дам името си,
то ще ме спаси.
Няма да се дам на смъртта.
Каквото и да смятат брат ми и снаха ми, не са прави.
Аз съм този, който не бива да е бреме за теб.
И ти се притесняваш.
Видях те онзи ден
да танцуваш на площадчето.
Била си там?
Какво те беше прихванало?
Кой знае.
Излязох от конферентната зала
и ми идваше да потъна в земята.
Но когато чух музиката навън...
Трудно е да се опише.
Имах чувството, че мога да полетя.
Бях на седмото небе.
Но не полетя.
Гравитацията ме дръпна надолу.
Да няма и друга причина?
Може би Хана?
Стените в офиса са тънки.
Значи си чула всичко?
Извинявай.
Не подслушвах нарочно.
Но трябва да призная,
че бях любопитна.
Тя явно ти е скъпа.
Беше,
но не съм я виждал от години.
Дори бях започнал да я забравям.
Но тя се обади след толкова време.
Щом толкова си се развълнувал, значи чувството е живо.
Тя завладя сърцето ми
още от първия миг.
Бях на 14 години.
Дъщерята на приятелката на татко.
Странни обстоятелства, знам.
Но може би донякъде затова ме привлече.
Някои хора...
притежават силата да те обсебят.
Хана беше от тях.
Защо се разделихте?
Заминах за Америка.
Не след дълго...
тя избяга от къщи.
Можеш да я потърсиш.
Не съм сигурен, че искам.
Едва ли ще й харесам такъв.
Явно харесваш вироглави жени, Бек-сан.
Като собственичката.
Това пък защо?
Тя нямаше да продаде имота, колкото и да й дадем.
Дали го е планирала през цялото време?
Кое?
Да те унижи.
Очевидно е, ако се замислиш.
Наоми-сан, наистина е зла съдба
да се родиш жена,
особено в тази страна.
Да си женена за работа, която дори не те иска...
Това ли наричаш победа?
Интересно ще е да се види
какво бъдеще те чака.
СЛЕД ЕДИН МЕСЕЦ
Съжалявам.
Пак се успах.
Майката трябва да спи, за да расте бебето силно.
Нека аз простра прането.
Леко.
Не се напрягай.
Дори не съм чула кога е излязъл Исак.
Става все по-рано сутрин.
Работата в църквата му приляга.
Какво има?
Боли ли те нещо?
Миризмата... Отмила си я.
Минаха седмици, дрехите бяха вмирисани.
Нямах представа...
Само това ми беше останало.
Само още мъничко...
Нужно ми беше само още мъничко.
Сунджа...
Кога отминава?
Тази болка.
Кога ще спре?
Никога.
Но ще свикнеш с нея.
Повярвай ми.
Сигурна ли си?
Тук ли е погребан баща ти?
Що за въпрос?
Как мога да забравя мястото?
Тук е.
Изместили са гроба му заради паркинга.
Майко,
направили са го, както е редно.
Спокойно, ще го намерим.
Съжалявам.
Нямам представа.
Трябва да говорите с мъжа ми, но не е тук.
Говорихме с него.
Но след като той няма толкова пари,
семейството му трябва да плати дълга от 160 йени.
Този печат...
На съпруга ви е, нали?
Да.
Не искаме да ви затрудняваме.
Дайте ни 20, ако имате.
Шефът ни
ще се задоволи с толкова за седмицата.
Тези 160 йени
цялата сума ли са?
Ще се оправя.
С лихвата станаха двойно повече.
Кога е взет заемът?
Преди два месеца.
Брат му се бил оженил, за пътните.
Ще имаме парите до часове.
На кого да ги дадем? - Май не разбирате...
Не си хабете думите. Кажете къде да занесем парите.
На доковете,
над работилницата за мрежи.
Значи ще имате 20 йени дотогава?
Така ли да кажем на шефа?
Ще получи цялата сума.
Но, Сунджа...
Откъде имаш такъв часовник?
От майка ми е.
Даде ми го в случай на нужда.
Кюнхи, трябва да платим дълга веднага.
Йозеф ще се оправи.
Несъмнено се е опитвал,
но вноските са станали непосилни.
Често се случва.
У дома много стопани опираха до лихвари след лош сезон,
за семена и сечива.
И губеха домовете си.
Как е могъл!
Да отиде при такива хора.
Какъв избор е имал?
Дългът е мой.
Аз трябва да го платя.
Можете ли поне да гарантирате, че гробът му е преместен, както е редно,
и той е някъде на сигурно място?
Разбирам тревогата ви,
но сега не мога да ви кажа нищо.
Нека започнем с подаване на молба.
Името ви?
Сунджа Ким. Японското ми име е Нобуко Бандо.
Вие сте от онези.
Кога се изселихте?
През 1931 г.
Имате ли японско гражданство тогава?
Не.
Постоянно пребиваваща съм. - Южнокорейски паспорт?
Искаме само да намерим гроба на дядо...
Майко.
Майко,
успокой се.
Ще го намерят.
Откъде си сигурен?
Всичко се е променило.
Живите не можеш да откриеш,
камо ли мъртвите.
Простете!
Открих бележка в архива
с молбите за преместване.
Може би името ви е познато.
Боки Шин?
Познавате ли тази жена?
Сестра ми е.
Издирваме я от години.
В момента е на 29 г.
Веднъж седмично идва някой
и разказва същото.
Не ви лъжа.
Всички казват така.
Във всеки случай
не мога да ви помогна.
Харуки-сан?
Соломон?
Идвам.
Какво има?
Какво ще ми продавате днес?
Толкова ли съм се променила?
Явно е така.
Сунджа?
Сунджа, наистина ли си ти?
Сестро! Аз съм.
Боки, сестро!
Върна се!
Хубав часовник.
Но се опасявам,
че в този квартал не се търсят такива неща.
Днешните младежи предпочитат ръчни часовници.
Мога да ви дам 40 йени.
Простете, че ви занимавах. Приятен ден.
Искам да ви помогна, все пак сте бременна.
Готов съм да вдигна сумата на 50,
макар да не съм сигурен, че ще си я върна.
Струва поне 300 йени.
Швейцарски е.
Там правят най-хубавите часовници.
Тук обаче не е Швейцария.
Разбирам.
Довиждане.
От Пусан сте.
По акцента ви личи.
С какво се занимават родителите ви?
Имам само майка.
Държи пансион.
Явно има нюх за бизнес.
Добре.
225 йени.
Триста.
Толкова му искам.
Кюнхи, какво има?
Не можем да отидем там.
Непристойно е.
Но трябва да им занесем парите.
Защо не ги дадем на Йозеф?
Мръсна работа е, не е за жени.
Смяташ ли, че ще приеме такава сума от мен?
Ще отида сама. Чакай ме вкъщи.
Не, недей!
Ако не отида,
какво ще последва?
Нямаш представа,
че преди да дойда тук,
дори не готвех и не перях.
Говорех само с хора, които родителите ми познаваха.
Изобщо не се занимавах с пари.
Да се науча да правя всичко,
беше толкова трудно, Сунджа.
А ето те теб.
Тук си едва от няколко седмици.
Чувствам се глупава.
Сутринта ме попита
кога болката ще стихне.
Истината е, че тук не спирам да се страхувам.
Този постоянен страх...
Колко още ще живея с него?
Нека споделяме страха.
Така може да добием сила.
Дали?
Да.
Дръпни се де.
Хапвай.
След твоето заминаване...
в живота ни зейна огромна празнина.
На майка ти й беше особено тежко.
Трудно ни беше с Донхи
да я гледаме как страда.
После избухна войната и стана още по-зле.
Знаехме, че сме в тежест на майка ти.
Но дори тогава
тя не ни отпрати.
Един ден се появи някакъв мъж и предложи на Донхи и мен
прилична работа във фабрика в Манджурия.
Не ни се искаше да оставяме майка ти сама тук,
но колко още щеше да е по силите й да ни задържи?
А и покрай твоето заминаване
осъзнахме колко ограничен е животът ни тук.
Донхи особено много
искаше да види света.
Когато се върнахме след войната,
майка ти я нямаше.
Няма да те лъжа,
олекна ми.
Не исках да вижда
колко сме се променили.
Макар да нямахме почти нищо тук, бях доволна, че се прибрах.
Но Донхи
скоро се обезсърчи.
Осъзна, че е невъзможно
да влезе пак в кожата на девойчето,
което някога е била.
Помниш ли къде перяхме?
Там...
Там я намерих.
Знаеш, че някои хора
живеят в облаците.
Не могат да понесат реалността.
Тук ли живееш?
Срещнах го случайно.
Това е Соломон.
Познаваме се от деца.
Кажете му "добре дошъл".
Това е Норико.
Брат й Такаши.
Масако.
Какъв красив млад човек.
За мен ли е подарък?
Не е ли твърде стар за теб?
Прав си, но мога да направя изключение
за такъв хубавец.
А този...
Този е Сатору.
Това е синът на Мозасу.
И до днес често споменавам баща ти.
Беше най-добрият ми приятел и ми спаси живота.
Но беше отдавна.
Сега това е моят дом.
Дай ми разписката.
Стига ми, сложете на себе си.
Ти си наш гост.
Благодаря.
Много е вкусно.
Какво има вътре?
Просто яж.
Ако не е била Боки,
баща ми е щял да свърши в необозначен масов гроб.
Не знам как ще й се отблагодаря някога.
Заради теб го е направила.
В края на краищата
аз се оказах късметлийка.
Но...
в сърцето си още не мога да го приема.
Не е грях да оцелееш, майко.
Преди много години един човек ми каза следното:
"За всяка крачка напред
някой друг трябва да отстъпи назад".
Не му повярвах тогава.
Но сега се питам
дали не е бил прав.
Не знам кой ти е казал това,
но не мисля, че е така.
Хайде,
да си вървим у дома.
Наистина ли?
Но ние имаме още два дни тук.
Винаги мога да се върна.
Вече го знам.
Когато ти изчезна, татко страдаше,
също като жена ти и брат ти.
Знам, че нараних много хора.
Нямах това предвид.
Исках само да знаеш
колко много беше обичан.
Вярно е,
но...
онзи Харуки, когото обичаха, беше друг.
Тази ми същност бе немислима тогава.
Тук може да не разполагам с много, но мога да бъда себе си.
Вземи.
Извинявай.
Какви ги върша?
Винаги ми е било жал за теб.
Ти растеше обременен
от надеждите на семейството ти.
Сигурно е било нетърпимо.
Но от друга страна,
да съжаляваш човек, който има толкова много,
някак не е редно.
Просто се надявам и двамата да бъдем щастливи.
Сунджа...
Дали не сбъркахме?
Може ли да попитам
откъде знаехте, че тя ще дойде да продаде часовника?
Омъжи се за мечтател.
Човек, който е по-слаб от нея. И ще си носи последствията.
310 йени за безпокойството.
ПРОДАВА СЕ ОТ "КУРОХАНА ЕНТЪРПРАЙЗИС"
Том, знам, че си ми ядосан,
но нещо става с Мамору Йошии.
Разпродава много имоти.
Радвам се, че се обади.
Щях да ти звъня. - Защо?
Ще те уволнят от "Шифли".
"Колтън" и Абе-сан ги притискат.
Не им позволявай.
Ако щеш вярвай, опитах се да ти помогна.
Визата ми се плаща от банката.
Няма да мога да се върна.
Незабавно се свържи с адвокат.
Не знам дали ще може да помогне...
Търсят ме, не затваряй.
Ало?
Соломон, не искам да умра сама.
Не искам!
Хана,
какво е станало?
Хана!
Трябва да дойдеш!
Още сега.
Преди да е станало късно.
Превод на субтитрите Боряна Богданова