Sunja?
(koreansk) Sunja?
Vi er framme.
Det har vært en hard reise,
men snart er vi hos broren min.
Isak!
Bror!
Yoseb!
Hvordan ble du så høy?
Du var en småunge da jeg dro.
Du stjal den høyden fra meg!
Jeg ba mye om den.
Bror,
dette er min kone, Sunja.
Jeg innrømmer at Kyunghee og jeg ble overrasket over nyhetene.
Og med barn allerede.
Vi ble velsignet.
Det er sånn vi ser på det.
Hvordan føler du deg?
Lettet over å være på land igjen,
og takknemlig for å bli tatt imot…
Det trengs ikke. Vi er familie nå.
Men vi må dra.
Hvis jeg ikke får dere hjem, blir Kyunghee sint på meg.
Nei.
Jeg bærer dem.
Da går vi.
Jøss. Se på dette stedet!
Der er vognen vår.
Er du fortsatt på fabrikken?
Best å snakke japansk ute.
(japansk) Jeg er formann på kjeksfabrikken nå.
Sjefen min stoler på meg.
Hei, se på det!
De bygger en tunnelbane.
Tokyo åpnet sin første linje for noen år siden,
så Osaka får den andre i hele Asia.
Den vil forandre alt.
Men det føles som vi har gjort et sprang inn i framtiden alt.
Se der!
Da jeg var bare sju, kunne jeg fange større øresnegler.
Og se så dyre de er!
Faren min kom for å se meg dykke etter dem.
Jeg tar to.
Ikke til meg.
Hvem sa at du skulle få?
Jeg er ikke sulten etter den store frokostbuffeten på hotellet,
men jeg kan ikke stå imot.
Jeg må spise disse.
Jeg har jo sagt at buffeten er inkludert i romprisen.
Det kalles irreversible kostnader.
Bare de som har vokst opp rike tenker så dumt.
Kom nå. La oss spre din tantes aske.
Mor!
Hold følge!
Hold dere bak meg!
Yoseb,
hva slags sted er dette?
Dette er Ikaino,
strøket vårt.
Hør godt etter, Isak.
Det er fortsatt spioner.
Trolig i kirken også.
Du må alltid være på vakt. Forstått?
Hva er det jeg gjør? Skremmer deg første kvelden.
Du kan ikke forestille deg hvor fælt det første året her var for oss.
Se deg rundt, så ser du hvorfor.
Mager er sultne, men det fins ikke arbeid.
De er desperate.
Og vi har hatt innbrudd mange ganger.
Når vi går til politiet, gjør de ingenting.
De bryr seg ikke om koreanerne her.
Men i det store og hele
er det nok vi som er de heldige.
Forsvinn! Gå nå!
Jeg har sagt at du ikke må la grisene løpe rundt!
Pokker!
Vi er hjemme!
Kyunghee!
Etter første kinesisk- japanske og russisk-japanske krig,
har Mandsjuria og Mongolia blitt en livline for landet vårt…
Isak!
Se på deg.
Du har slett ikke forandret deg.
Ikke forandret meg?
Jeg er en gammel dame nå.
Det er Sunja, ikke sant?
Du må være sliten etter reisen.
Hvordan føler du deg?
Jeg har det bra.
Ikke tenk på meg.
Men du er vel sulten?
Sett deg.
I dag skal du bare spise.
Jeg har noe godt for å markere anledningen.
BASERT PÅ BOKEN AV MIN JIN LEE
Du kom!
Hva skal det fjeset bety? Har du hørt det?
Bare glad for at du er her.
La meg presentere forloveden min.
Solomon og jeg gikk på den internasjonale skolen.
Han som erobret USA.
Hva synes du om Tokyo nå?
En by med for mye penger, men ikke tid til å bruke dem.
Det beste.
Ser du? Han har alltid sjarmert jentene.
Det var et mysterium at han var oppslukt av den ene jenta.
Den intense…
-Hana. -Ja, Hana.
Hva skjedde med henne?
Hun forsvant.
Hvis du lurer på hvor hun er, vet du hvor du skal lete.
Kumiko er alene igjen.
Jeg ba deg ikke invitere henne.
Hun vil ha oppmerksomheten din.
Storesøsteren hennes.
Vi utsatte forlovelsesfesten på grunn av henne.
Foreldrene ville få henne gift først, men ingen ville ha henne.
Så hva er situasjonen?
Abe-san får deg utestengt fra alle banker i Tokyo.
Hva så? Jeg skal tilbake til New York uansett.
Er du sikker på det?
Hva er det du vet?
Nei, det er ingenting.
Men Tom Andrews,
jeg ville ikke stolt på ham.
Han er opptatt med å betale for egne synder.
Økonomiske uregelmessigheter, kunders midler.
Ikke tale om. Han er ikke typen.
Det kan ha vært derfor New York sendte ham til Tokyo.
For å hysje det ned.
Uansett hva det var,
har han ikke råd til å skade karrieren mer.
Så du tror han vil få meg oppsagt?
Ville ikke du det?
Jeg skal gjøre mitt beste for å forsvare ryktet ditt.
Men jeg forstår ikke hvorfor du gjorde noe sånt.
Ikke jeg heller.
Jeg må ta imot de andre gjestene, men vi ses snart.
Hei,
hva mente du i sted,
om at jeg bør vite hvor jeg finner Hana?
Hvor bør jeg lete?
For noe sånt,
antar jeg Yoshiwara-området,
ved Uguisudani-stasjonen.
Hei.
Hva tenkte han på?
Demp deg.
Tenk å gifte seg med en sånn jente.
Hun er ung.
La henne finne seg til rette.
Var vi eldre da vi kom? Vi var på samme alder.
Og vi hadde det vanskelig da. Husker du ikke det?
Jeg snakker ikke om bare det.
Hun er lengre på vei enn jeg trodde.
Det ser vel du også?
Og Isak er så naiv at han tror godt om alle.
En sånn jente…
Hun kan ha lurt ham i en felle.
Yoseb.
Vi har tatt imot en vi ikke vet noe om.
Bekymrer det deg ikke?
Det virker som jeg skuffer dem.
De vil akseptere deg. Ikke vær redd.
Men dette stedet…
Jeg føler at det ikke vil ha oss her.
Det føler jeg også.
I så lang tid
har jeg villet dra hjemmefra.
Og nå som jeg har gjort det…
Jeg er redd du vil få imot meg, Sunja.
Få imot deg?
Hvordan kan jeg få imot den som reddet meg?
Jeg vil ikke ha denne gjelden mellom oss.
Du skylder meg ingenting.
Du sa det selv.
Jeg hadde dårlige utsikter.
Men du fryktet det ikke.
Du tar feil.
Jeg var skrekkslagen.
Du forstår det virkelig ikke,
eller hva?
Du har så mye styrke.
Så mye at jeg kan hente styrke fra deg,
og likevel har du så mye igjen.
Og dette barnet…
…som jeg gir navnet mitt,
han vil redde meg.
Døden kan ikke få meg.
Så uansett hva broren min og svigerinnen min tror, tar de feil.
Det er jeg som ikke må være en byrde for deg.
Du er også nervøs.
Jeg så deg den dagen,
dansende på torget.
Var du der?
Hva handlet det om?
Hvem vet?
Da jeg forlot konferanserommet,
ville jeg bare synke i jorden.
Men da jeg kom ut og hørte musikken…
Det er vanskelig å beskrive.
Jeg følte at jeg kunne fly bort.
Det var en fantastisk følelse.
Men du fløy ikke bort.
Tyngdekraften vant.
Kanskje det var en annen grunn?
Kanskje Hana?
Kontorveggene er tynne.
Hørte du alt det?
Jeg beklager.
Jeg mente ikke å lytte.
Men jeg må tilstå
at jeg ble nysgjerrig.
Hun må bety mye for deg.
Hun gjorde det,
men det er år siden jeg så henne.
Jeg hadde begynt å glemme henne.
Men så ringte hun etter så lang tid.
Det ville ikke påvirket deg så mye om det ikke var noe der ennå.
Fra første gang vi møttes,
har jeg hatt henne i hjertet.
Jeg var 14.
Hun var datteren til min fars kjæreste.
Rare omstendigheter, ja.
Men kanskje det var noe av tiltrekningen.
Enkelte personer har…
…kraft til å fortære deg.
Hana hadde den kraften.
Hvorfor slo dere opp?
Jeg dro til USA.
Ikke lenge etter…
…rømte hun hjemmefra.
Du kan prøve å finne henne.
Jeg vet ikke om jeg vil det.
Jeg tror ikke hun vil like den jeg har blitt til.
Vel, Baek-san, du liker kompliserte kvinner.
Som den grunneieren.
Hvorfor nevner du det?
Ingen sum kunne få henne til å selge.
Tror du det var planen hennes hele tiden?
Hvilken plan?
Å ydmyke deg.
Det er åpenbart når du tenker på det.
Naomi-san, det er virkelig uheldig
å bli født som kvinne,
særlig i dette landet.
Å være gift med en jobb som ikke vil ha deg…
…er det det du kaller å vinne?
Baek-san, det blir interessant
å se hva framtiden din bringer.
EN MÅNED SENERE
Jeg beklager.
Jeg forsov meg igjen.
Hvis barnet skal bli sterkt, må moren få søvn.
La meg henge opp vasken.
Sakte.
Ikke slit deg ut.
Jeg hørte ikke engang Isak dra i morges.
Han står opp tidligere og tidligere.
Han liker visst arbeidet i kirken.
Hva er det?
Har du vondt?
Lukten… du vasket den bort.
Det har gått noen uker, og de luktet så vondt.
Jeg skjønte ikke…
Det var alt jeg hadde igjen.
Bare litt…
Jeg trengte det bare litt lenger.
Å, Sunja.
Når blir den borte?
Denne smerten…
…når tar den slutt?
Den gjør aldri det.
Men du lærer å holde ut.
Tro meg.
Er du sikker?
Det er her faren din er begravd?
Hva er det du sier?
Kunne jeg ha glemt hvor jeg begravde ham?
Dette er riktig sted.
Da må de ha flyttet graven da de bygde parkeringsplassen.
Mor,
de må ha gjort det riktig.
Ikke vær redd. Vi finner den.
Beklager.
Jeg vet ingenting om det.
Dere må snakke med mannen min. Han er ikke hjemme.
Vi har snakket med ham.
Men siden han ikke har pengene,
må familien hans betale gjelden på 160 yen.
Dette seglet,
er det ikke din manns?
Det er det.
Vi vil ikke plage deg.
Gi oss 20 om du har.
Sjefen vår
blir fornøyd med det for denne uken.
Så 160 yen
er hele beløpet?
Jeg tar meg av det.
Inkludert rente er det nå dobbelt så mye.
Når ble lånet tatt opp?
For to måneder siden.
Broren hadde giftet seg. Trengte en billett til.
Vi har pengene om noen timer.
-Hvem skal vi levere dem til? -Du forstår visst ikke…
Spar deg. Bare fortell hvor vi skal levere pengene.
På havna
er det et kontor over garnverkstedet.
Dere har 20 yen da?
Kan vi si det til sjefen?
Si at han skal få hele beløpet.
Men, Sunja…
Hvor har du fått en sånn klokke?
Moren min ga meg den.
Den skulle være for nødstilfeller.
Kyunghee, det må betales straks.
Vi bør la Yoseb ordne dette.
Han gjorde nok sitt beste,
men gjelden vokser raskt.
Jeg har sett det skje mange ganger.
Hjemme måtte mange bønder gå til pengeutlånere etter en dårlig avling
for å kjøpe frø eller utstyr.
Mange mistet hjemmet.
Hvordan kunne han gjøre dette?
Å gå til sånne folk.
Hadde han noe valg?
Dette er min gjeld.
Det er jeg som må betale den.
Kan du forsikre meg om at graven ble flyttet på ordentlig måte,
og at han er trygg et sted?
Jeg forstår bekymringen,
men uten mappen kan jeg ikke gjøre noe.
La oss begynne med å be om rapporten.
Navnet ditt?
Kim Sunja. Mitt japanske navn er Bando Nobuko.
Du er en av dem.
Når flyttet du?
1931.
Har du japansk statsborgerskap?
Nei.
-Jeg har permanent opphold. -Men du har sørkoreansk pass.
Vi vil bare finne min bestefars grav…
Mor?
Mor,
ta det med ro.
De finner stedet.
Hvordan kan du si det?
Så mye er forandret her.
Det er umulig å finne de levende,
og i hvert fall de døde.
Unnskyld!
Jeg fant et notat da jeg kikket gjennom mappene
angående spørsmål om flyttingen.
Kanskje du kjenner navnet
Shin Bokhee?
Kjenner du denne personen?
Hun er storesøsteren min.
Vi har lett etter henne i årevis.
Hun er 29 nå.
Det kommer noen hver uke
med den samme historien.
Det er ikke løgn.
Det sier de alle.
Uansett
må jeg beklage. Jeg kan ikke hjelpe deg.
Haruki-san?
Solomon?
Jeg kommer straks!
Hva er det?
Hva vil du selge meg i dag?
Har jeg virkelig forandret meg så mye?
Jeg har nok det.
Sunja?
Sunja, er det virkelig deg?
Søster! Det er meg.
Bokhee, søsteren min!
Du kom tilbake.
Det er en fin klokke.
Men jeg beklager å måtte si
at det ikke er særlig etterspørsel etter sånt her.
Unge menn liker armbåndsur nå for tiden.
Jeg kan gi deg 40 for den.
Jeg beklager bryet. Ha en fin dag.
Jeg vil gjerne hjelpe deg siden du er med barn.
Jeg kan gå opp til 50,
selv om jeg neppe får det tilbake.
Den er verd minst 300.
Den er fra Sveits.
De lager verdens beste klokker der.
Du er ikke i Sveits, vel?
Jeg forstår.
Adjø.
Du er fra Busan.
Det hører jeg på dialekten.
Hva driver foreldrene dine med der?
Bare moren min.
Hun driver sitt eget pensjonat.
Må være en dyktig forretningskvinne.
Greit.
To hundre og tjuefem yen.
Tre hundre.
Det er prisen min.
Kyunghee, hva er det?
Vi kan ikke gå dit.
Det ville ikke vært respektabelt.
Lånet er ikke betalt før vi leverer pengene.
Kan vi ikke gi dem til Yoseb?
Sånne skitne oppgaver skal menn ta seg av.
Tror du virkelig han ville tatt imot pengene fra meg?
Jeg går. Vent på meg hjemme.
Nei, du kan ikke gå!
Hva vil skje
om jeg ikke gjør det?
Du forstår ikke…
Før jeg kom hit,
hadde jeg aldri laget mat eller vasket klær.
Jeg snakket aldri med noen foreldrene mine ikke kjente.
Hadde ikke egne penger.
Å lære hvordan alt skulle gjøres
var så vanskelig, Sunja.
Men så ser jeg deg.
Du har vært her bare noen uker.
Jeg føler meg dum.
I morges spurte du meg
om når smerten blir borte.
Sannheten er at jeg er redd hele tiden her.
Denne konstante frykten…
…hvor lenge må jeg leve med den?
La oss være redde sammen.
Kanskje det kan komme litt styrke ut av det.
Tror du det?
Ja.
Flytt dere.
Spis.
Etter at du dro…
…føltes det som et stort hull åpnet seg i livet for oss.
Særlig moren din. Hun følte det veldig.
Det var hardt for Donghee og meg
å se henne sånn.
Så brøt krigen ut, og alt ble enda vanskeligere.
Vi var en byrde for moren din. Vi visste det.
Men selv da
nektet hun å sende oss bort.
Så en dag ble Donghee og jeg kontaktet av en mann…
…som lovet oss gode fabrikkjobber i Mandsjuria.
Vi hatet tanken på å reise fra moren din…
…men hvor mye lenger ville hun klare å ha oss?
Og det at du reiste
fikk oss til å forstå hvor ubetydelig livet var for oss her.
Særlig Donghee.
Hun ville virkelig se verden.
Vi kom tilbake etter krigen,
og oppdaget at moren din var borte.
Sannheten er
at jeg ble glad for det.
Jeg ville ikke at hun skulle se
hvor forandret vi var.
Selv om det var lite å komme tilbake til, var jeg glad for å være tilbake.
Men for Donghee
gikk den gleden snart over…
…da hun skjønte at det ikke var mulig…
…å gå tilbake til å være den unge jenta…
…hun en gang hadde vært.
Husker du hvor vi vasket klær?
Det var…
…der jeg fant henne.
Du innser at enkelte folk
lever i en drømmeverden.
De er ikke skapt for å tåle sånne tider.
Bor du her?
Jeg traff på ham.
Dette er Solomon.
Jeg har kjent ham siden han var baby.
Ønsk ham velkommen.
Det er Noriko.
Broren hennes, Takashi.
Masako.
For en kjekk ung mann.
Er han en gave til meg?
Han er vel litt for gammel for deg?
Ja, men jeg kan gjøre et unntak
for en så pen mann.
Og dette,
dette er Satoru.
Det er Mozasus sønn.
Jeg snakker ofte om faren din.
Han var min beste venn, og han reddet livet mitt en gang.
Men det er lenge siden.
Dette er hjemmet mitt nå.
Gi meg gjeldsbrevet.
Ellers takk. Forsyn dere selv.
Du er gjesten vår.
Takk.
Dette er nydelig.
Hva er det i?
Bare spis, du.
Hadde det ikke vært for Bokhee…
…ville faren min vært en av mange i en overfylt, umerket grav.
Jeg vet ikke hvordan jeg kan gjengjelde godheten.
Hun gjorde det for din skyld.
Til syvende og sist
var jeg den heldige.
Men…
…det føles ikke riktig.
Det er ingen skam å overleve, mor.
Noen fortalte meg for lenge siden:
"For hvert steg framover,
må en annen sakke akterut."
Jeg trodde ikke på det da.
Men nå lurer jeg på…
…om han kanskje hadde rett.
Jeg vet ikke hvem som kan ha sagt noe sånt til deg,
men det høres ikke riktig ut for meg.
Hei,
la oss dra hjem.
Mener du det?
Men vi har to dager igjen her.
Jeg kan komme tilbake.
Det vet jeg nå.
Da du forsvant, sørget far,
og det gjorde kona di og broren din også.
Jeg vet at jeg såret mange.
Jeg mente det ikke sånn.
Det er bare for å fortelle
hvor elsket du var.
Det er sant…
…men…
…den Haruki de elsket, var en annen mann.
Den jeg er nå, kunne ikke eksistert da.
Jeg har kanskje ikke mye her, men jeg kan være meg selv.
Vær så snill.
Jeg beklager.
Hva er det jeg gjør?
Jeg syntes alltid synd på deg.
Du vokste opp
med byrden av familiens håp og drømmer.
Det må ha vært umulig.
Men så,
å synes synd på en som har så mye,
det føles på en måte feil.
Jeg håper bare vi begge kan være lykkelige.
Sunja…
…gjorde vi noe galt?
Med all respekt, kan jeg spørre
om hvordan du visste at hun ville komme for å selge klokken?
Hun giftet seg med en drømmer.
En mann som er svakere enn henne. Det vil hun betale for hver dag.
Her er 310 yen for bryet.
TIL SALGS FRA KUROHANA ENTERPRISES
Tom, jeg vet at du er sint på meg,
men jeg tror noe foregår med Mamoru Yoshii.
Jeg har hørt at han selger unna mye eiendom.
Jeg er glad for at du ringte.
-Jeg har ment å kontakte deg. -Hvorfor det?
Shiffley's avskjediger deg. Greit?
De får for mye press fra Colton og Abe-san.
Ikke la dem gjøre det.
Tro det eller ei, jeg prøvde å hjelpe deg.
Visumet mitt er gjennom Shiffley's.
Det betyr at jeg ikke kan dra tilbake.
Du bør kontakte en advokat med en gang.
Jeg vet ikke om de kan gjøre noe, men…
Jeg må ta den andre linjen. Vent.
Hallo, hva er det?
Solomon, jeg vil ikke dø alene.
Jeg vil ikke!
Hana,
hva har skjedd?
Hana!
Du må komme!
Kom nå…
…før det er for sent.
Tekst: Evy Hvidsten