Sundža?
(korėjietiškai) Sundža?
Atvažiavome.
OSAKA 1931 M.
Žinau, kad kelionė buvo sunki,
bet greit nuvyksime pas brolį.
Isakai!
Broli!
Josebai!
Kaip tu šitaip išstypai?
Kai išvažiavau, buvai visai spirgas.
Pavogei tą ūgį iš manęs!
Iš širdies dėl to meldžiausi.
Broli,
čia mano žmona Sundža.
Prisipažinsiu, mudu su Kionghi ši naujiena nustebino.
Ir jau laukiatės.
Sulaukėme palaiminimo.
Mes taip manome.
Kaip jautiesi?
Man palengvėjo vėl atsidūrus ant žemės,
esu dėkinga, kad priėmėte mane į savo namus…
Nereikia dėkoti. Dabar mes šeima.
Bet mums reikia eiti.
Jei neparvesiu jūsų namo greitai, Kionghi ant manęs labai supyks.
Ne.
Aš panešiu.
Eime.
BUSANAS 1989 М.
Pažiūrėk į šitą vietą!
Atvažiuoja mūsų tramvajus.
Vis dar dirbi fabrike?
Viešumoje geriau kalbėk japoniškai.
(japoniškai) Dabar aš - brigadininkas sausainių fabrike.
Viršininkas manimi pasitiki.
Ei, tik pažiūrėk!
Dabar jie stato metro.
Tokijuje prieš kelerius metus buvo atidaryta pirmoji metro linija,
todėl Osakoje bus antroji visoje Azijoje.
Tai viską pakeis.
Bet atrodo, kad mes jau peršokom į ateitį.
Pažiūrėk į tai!
Buvau tik septynerių, bet prigaudydavau didesnių moliuskų už šituos.
Ir pažiūrėk, kaip brangu!
Mano tėvas ateidavo pažiūrėti, kaip nardau jų rinkti.
Paimsiu du.
Man nereikia.
Kas sakė, kad aš tau duosiu?
Aš net neišalkau po tų pusryčių viešbutyje,
bet kaip galiu atsispirti?
Aišku, kad turiu suvalgyti.
Mama, sakiau, kad maistas įtrauktas į kambario sąskaitą.
Tai vadinama „negrįžtamomis išlaidomis“.
Šitaip kvailai galvoja tik turtingose šeimose užaugę žmonės.
Eime. Išbarstykime tavo tetos pelenus.
Mama!
Neatsilikit!
Eikit paskui mane!
Josebai,
kas čia per vieta?
Čia - Ikainas,
mūsų kvartalas.
Atidžiai paklausyk, Isakai.
Čia vis dar yra šnipų.
Spėju, kad net ir bažnyčioje.
Niekada negali atsipalaiduoti, supranti?
Žiūrėk, ką darau - gąsdinu tave pirmąjį vakarą.
Neįsivaizduoji, kokie sunkūs mums buvo pirmieji metai čia.
Apsidairyk ir suprasi, kodėl.
Pilvai alkani, bet darbo nėra.
Žmonės puolę į neviltį.
Žinai, kiek kartų buvo įsilaužę į mūsų namus?
Kai kreipiamės į policiją, jie nieko nesiima.
Jiems nerūpi čia gyvenantys korėjiečiai.
Bet, tikriausiai, kai viską pasveri,
mums vis tiek dar pasisekė.
Jukš! Bėkit!
Sakiau, kad neleistumėt savo kiaulėms šitaip visur bėgioti!
Šūdas!
Mes namie!
Kionghi!
Po Pirmojo Kinijos- Japonijos ir Rusijos-Japonijos karo,
Mandžiūrija ir Mongolija tapo mūsų šalies gelbėtojomis…
Isakai!
Tik pažiūrėk į save.
Bet tu visiškai nepasikeitei.
Nepasikeičiau?
Dabar aš jau senutė.
Sundža, ar ne?
Turbūt pavargai po ilgos kelionės.
Kaip jautiesi?
Man viskas gerai.
Prašau, nesirūpinkite.
Bet tu išalkai, tiesa?
Sėsk.
Šiandien tiesiog valgyk.
Turiu ypatingą skanėstą šiai progai pažymėti.
PAGAL LI MINDŽIN KNYGĄ
TOKIJAS
Atėjai!
Matau tą žvilgsnį. Turbūt jau girdėjai?
Tiesiog džiaugiuosi, kad esi čia.
Supažindinsiu tave su savo sužadėtine.
Susipažink su Solomonu, mano klasioku iš tarptautinės mokyklos.
Čia tas, kuris užkariavo Ameriką.
Ir kaip tau Tokijas po šitiek laiko?
Miestas, turintis per daug pinigų, bet neturintis laiko juos leisti.
Pats geriausias.
Matai? Jis visada apžavėdavo merginas.
Todėl visiems buvo paslaptis, kodėl jis visada matė tik tą vieną merginą.
Tą rimtuolę…
- Haną. - Taip, Haną.
Kas nutiko jai?
Ji dingo.
Jei nori tokios merginos, žinai, kur jų rasti.
Kumiko ir vėl viena.
Sakiau, kad jos nekviestum.
Ji tenori tavo dėmesio.
Jos vyresnioji sesuo,
dėl jos turėjome atidėti savo sužadėtuves.
Jos tėvai norėjo ją pirmą ištekinti, bet neatsirado norinčių.
Taigi, kokia padėtis?
Abė-san pasirūpino užkirsti tau kelią į visus Tokijo bankus.
Koks skirtumas? Vis tiek grįšiu į Niujorką.
Esi tuo tikras?
Ką žinai?
Ne, nieko.
Bet dėl Tomo Endriuso,
aš juo per daug nepasitikėčiau.
Jis užsiėmęs savo nuodėmių išpirkimu.
Finansiniai pažeidimai, klientų turtas.
Negali būti. Jis ne iš tokių.
Gal todėl Niujorkas išsiuntė jį į Tokiją.
Tam, kad viską užtildytų.
Kad ir kas nutiko,
jis negali sau leisti dar labiau pakenkti savo karjerai.
Taigi, manai, kad jis atsikratys manęs?
O tu nepadarytum to paties?
Pasistengsiu kiek galėdamas apginti tavo reputaciją.
Bet, rimtai, nesuprantu, kodėl taip pasielgei.
Aš irgi.
Turiu pasisveikinti su kitais svečiais, bet tuoj grįšiu.
Ei,
ką prieš tai turėjai galvoje,
sakydamas, kad turėčiau žinoti, kur rasti Haną?
Kur man ieškoti?
Tokių dalykų -
tikriausiai Jošivaros kvartale,
prie Uguisudanio stotelės.
Sveiki.
Ką jis sau galvojo?
Kalbėk tyliau.
Kaip jis galėjo vesti tokią merginą?
Ji dar jauna.
Leisk jai apsiprasti.
Ar mes buvome vyresni, kai atvažiavome? Buvome tokio pat amžiaus.
Ir tada buvome nelaimingi. Pameni?
Kalbu ne tik apie tai.
Ji gimdys greičiau, nei tikėjausi.
Tu irgi tą matai, ar ne?
O Isakas, jis linkęs į idealizmą.
Tokia mergina kaip ji…
galėjo tyčia paspęsti jam spąstus.
Josebai.
Mes priėmėme žmogų, apie kurį nieko nežinome.
Ar tu dėl to nesijaudini?
Regis, aš juos nuvyliau.
Jie apsipras. Nesijaudink.
Bet ši vieta…
Jaučiu, kad čia mūsų visai nenori.
Aš irgi tai jaučiu.
Aš taip ilgai
norėjau išvykti iš namų.
Dabar, kai tai padariau…
Sundža, man neramu, kad pradėsi griežti ant manęs dantį.
Griežti ant tavęs dantį?
Kaip galėčiau pykti ant žmogaus, kuris mane išgelbėjo?
Nenoriu, kad tarp mūsų stovėtų ši skola.
Tu man nieko neskolinga.
Tu pats tą pasakei.
Mano ateitis buvo niūri.
Bet tu nebijojai jos pasitikti.
Klysti.
Siaubingai bijojau.
Tu iš tikrųjų nesupranti,
tiesa?
Tu tokia stipri.
Tokia stipri, kad iš tavęs ir aš galiu pasisemti drąsos,
bet tau jos vis tiek nepristigs.
O šitas vaikas…
tas, kuriam suteiksiu savo pavardę,
jis mane išgelbės.
Mirtis negali manęs pasiglemžti.
Todėl nesvarbu, kuo tiki mano brolis ar brolienė, jie klysta.
Tai aš privalau nebūti tau našta.
Tu taip pat jaudiniesi.
Žinai, mačiau tave tądien,
šokantį aikštėje.
Buvai ten?
Kodėl sugalvojai pašokti?
Kas žino.
Kai išėjau iš tos konferencijų salės,
išties norėjau prasmegti skradžiai žemę.
Bet kai išėjau į lauką ir išgirdau tą muziką…
Sunku paaiškinti.
Tikrai jaučiausi taip, lyg galėčiau skristi.
Buvau pasaulio viršūnėje.
Bet neišskridai.
Turbūt laimėjo traukos jėga.
Gal buvo kita priežastis?
Gal Hana?
Biuro sienos - plonos.
Viską girdėjai?
Atsiprašau.
Nenorėjau slapčia klausytis.
Bet turiu prisipažinti,
man buvo smalsu.
Turbūt ji tau daug reiškia.
Reiškė,
bet daug metų jos nemačiau.
Jei atvirai, buvau bepradedąs ją pamiršti.
Bet po to ji paskambino, po šitiek laiko.
Tavęs tai nebūtų taip paveikę, jei nebūtų išlikusių jausmų.
Nuo pat pirmosios pažinties
ji įstrigo man į širdį.
Man buvo keturiolika.
Ji buvo mano tėčio draugės dukra.
Keistos aplinkybės, žinau.
Bet gal tai pridėjo žavesio.
Kai kurie žmonės tiesiog…
turi jėgą, kuri tave degina.
Hana turėjo tą jėgą.
Kodėl judu išsiskyrėte?
Aš išvažiavau į Ameriką.
Neilgai trukus po to…
ji pabėgo iš namų.
Gali pamėginti ją surasti.
Nesu tikras, ar noriu.
Nemanau, kad jai patiks žmogus, kuriuo tapau.
Bek-san, tau patinka sudėtingos moterys.
Kaip ta žemės savininkė.
Kodėl ją prisiminei?
Ji nebūtų pardavusi už jokius pinigus.
Taigi, manai, kad toks ir buvo jos planas nuo pat pradžių?
Koks planas?
Pažeminti tave.
Kai pagalvoji, tai akivaizdu.
Naomi-san, didžiulė nesėkmė
gimti moterimi,
ypač šioje šalyje.
Būti ištekėjusiai už darbo, kuris tavęs net nenori…
ar tai vadini laimėjimu?
Bek-san, bus įdomu
pamatyti, ką tau atneš ateitis.
PO MĖNESIO
Atsiprašau.
Vėl pramigau.
Tam, kad vaikelis augtų stiprus, motina turi išsimiegoti.
Prašau, leisk man padžiauti skalbinius.
Neskubėk.
Nepersitempk.
Net negirdėjau, kada Isakas šįryt išėjo.
Jis keliasi vis anksčiau ir anksčiau.
Regis, darbas bažnyčioje jam prie širdies.
Kas yra?
Tau skauda?
Kvapas… Tu jį išplovei.
Praėjo kelios savaitės, jie labai dvokė.
Nesupratau…
Tai viskas, kas man buvo likę.
Tik truputį…
Norėjau paturėti tą kvapą dar truputį ilgiau.
O, Sundža.
Kada jis išnyksta?
Šitas skausmas,
kada jis liaujasi?
Jis nesiliauja.
Bet išmoksi jį kęsti.
Patikėk manimi.
Esi tikra, kad čia?
Čia palaidotas tavo tėvas?
Ką čia kalbi?
Kaip galiu pamiršti, kur palaidojau savo tėvą?
Čia ta vieta.
Tada jo kapas buvo perkeltas, kai buvo statoma stovėjimo aikštelė.
Mama,
jie būtų pasielgę tinkamai.
Nesijaudink. Mes jį rasime.
Atleiskite.
Nieko apie tai nežinau.
Turėsite pasikalbėti su mano vyru. Dabar jo nėra.
Mes jau kalbėjomės su jūsų vyru.
Bet jis pinigų neturi,
todėl 160 jenų skolą turi apmokėti jo šeima.
Šis štampas
yra jūsų vyro, ar ne?
Taip.
Nenorime pridaryti jums vargo.
Duokite 20, jei turite.
Mūsų bosui
to užteks savaitei.
160 jenų -
tai visa suma?
Aš tuo pasirūpinsiu.
Pridėjus palūkanas, suma padvigubėjo.
Kada paimta paskola?
Prieš du mėnesius.
Jis sakė, kad jo brolis ką tik susituokė. Jam reikėjo papildomo bilieto.
Turėsime pinigų po kelių valandų.
- Kam juos atnešti? - Regis, nesuprantate…
Nereikia aušinti burnos. Tiesiog pasakykit, kur atnešti pinigus.
Prie dokų
virš tinklų taisyklos yra biuras.
Tai tada turėsit 20 jenų?
Galim pranešti bosui?
Pasakykit jam, kad jis gaus visą sumą.
Bet, Sundža…
Iš kur gavai tokį laikrodį?
Motina jį man padovanojo.
Ji norėjo, kad ką nors turėčiau juodai dienai.
Kionghi, skolą reikia sumokėti iš karto.
Turėtume patikėti tai Josebui.
Esu tikra, kad jis stengėsi,
bet įmokos dabar jau per didelės.
Esu tai mačiusi ne vieną kartą.
Namuose daugybė ūkininkų po prasto sezono turėjo kreiptis į lupikautojus,
kad nusipirktų daugiau sėklų ar įrangos.
Daugelis net prarado namus.
Kaip jis galėjo taip pasielgti?
Kreiptis į tokius žmones.
Ar turėjo pasirinkimą?
Tai mano skola.
Aš ir turiu ją sumokėti.
Gal galite bent patvirtinti, kad jo kapas buvo deramai perkeltas,
ir jis kažkur saugiai ilsisi?
Suprantu jūsų nuogąstavimus,
bet neturėdama duomenų nieko iš tiesų nežinau.
Iš pradžių užpildykime prašymą gauti ataskaitą.
Kuo jūs vardu?
Kim Sundža. Mano japoniškas vardas - Bando Nobuko.
Jūs viena iš tų.
Kada persikraustėte?
1931 m.
Tai jūs turite Japonijos pilietybę?
Ne.
- Esu nuolatinė gyventoja. - Bet turite Pietų Korėjos pasą.
Mes tik norime surasti senelio kapą…
Mama?
Mama,
nurimk.
Jie ras tą vietą.
Kaip gali taip kalbėti?
Čia tiek daug pasikeitė.
Neįmanoma surasti gyvųjų,
nekalbant jau apie mirusiuosius.
Atsiprašau!
Peržiūrėjusi jūsų dokumentus radau įrašą,
susijusį su prašymu dėl perkėlimo.
Gal jums girdėtas vardas
Šin Bokhi?
Pažįstat šį asmenį?
Ji mano vyresnioji sesuo.
Daug metų jos ieškome.
Dabar jai būtų 29-eri.
Kas nors ateina čia kartą per savaitę
ir pasakoja lygiai tą patį.
Aš nemeluoju.
Visi taip sako.
Šiaip ar taip,
apgailestauju, bet negaliu padėti.
Haruki-san?
Solomonai?
Tuoj ateisiu!
Kas yra?
Ką šiandien man norit parduoti?
Aš tikrai taip pasikeičiau?
Turbūt pasikeičiau.
Sundža?
Sundža, čia tikrai tu?
Sese! Čia aš.
Bokhi, sese mano!
Tu sugrįžai.
Išties gražus daiktas.
Bet, apgailestauju,
tokie dalykai šiame kvartale neturi paklausos.
Jaunuoliai šiais laikais mėgsta laikrodžius ant riešo.
Galiu duoti už jį 40.
Atsiprašau, kad sutrukdėme. Geros dienos.
Norėčiau jums padėti, juolab, kad laukiatės.
Galėčiau pakelti kainą iki 50,
nors nesu tikras, ar atgaučiau pinigus.
Jis vertas mažiausiai 300.
Jis iš Šveicarijos.
Ten gamina geriausius laikrodžius.
Dabar jūs ne Šveicarijoje, ar ne?
Suprantu.
Sudie.
Jūs iš Busano.
Girdžiu iš akcento.
Kuo ten užsiima jūsų tėvai?
Yra tik mama.
Ji turi savo pensioną.
Turbūt ji sumani verslininkė.
Gerai.
225 jenos.
Trys šimtai.
Tokia mano kaina.
Kionghi, kas yra?
Negalime ten eiti.
Tai būtų nepadoru.
Bet skola nebus sumokėta, kol nenunešime šitų pinigų.
Ar negalim tiesiog atiduoti jų Josebui?
Toks purvinas darbas - vyrų reikalas, ne mūsų.
Tikrai manai, kad jis paimtų šituos pinigus iš manęs?
Aš nueisiu. Palauk manęs namie.
Ne, tu negali eiti!
Jei nenueisiu,
kas tada bus?
Tu nesupranti…
prieš atvažiuodama čia
niekad negaminau maisto ir neskalbdavau savo drabužių.
Niekad nesikalbėjau su žmonėmis, kurių nepažinojo mano tėvai.
Niekad net nesitvarkiau su savo pinigais.
Išmokti viską daryti
buvo labai sunku, Sundža.
Bet paskui sutinku tave.
Tu čia pragyvenai vos kelias savaites.
Jaučiuosi kvailai.
Šįryt paklausei manęs,
kada nustos skaudėti.
Tiesa ta, kad gyvendama čia visą laiką bijau.
Ši nuolatinė baimė…
kiek dar turėsiu su ja gyventi?
Bijokime kartu.
Gal iš to galėsim pasisemti stiprybės.
Taip manai?
Taip.
Traukis iš kelio.
Valgyk.
Kai išvažiavai…
atrodė, kad mūsų gyvenimuose atsivėrė didžiulė skylė.
Tą ypač jautė tavo motina.
Mudviem su Donghi buvo sunku
matyti ją tokią.
Po to prasidėjo karas ir pasidarė dar sunkiau.
Buvome tavo motinai našta. Mes tai žinojome.
Bet net ir tada
ji nesutiko mūsų išsiųsti.
Vieną dieną mus su Donghi užkalbino vyras…
jis pažadėjo mums padorius darbus fabrike Mandžiūrijoje.
Nenorėjome palikti tavo motinos čia vienos…
bet kiek dar laiko ji būtų galėjusi mus laikyti?
Be to, kai išvažiavai,
supratome, koks nereikšmingas mūsų gyvenimas čia.
Ypač Donghi -
ji labai norėjo pamatyti pasaulį.
Grįžome po karo
ir sužinojome, kad tavo motinos nebėra.
Tiesa ta,
kad apsidžiaugiau.
Nenorėjau, kad ji pamatytų,
kaip smarkiai pasikeitėme.
Nors čia beveik ir nebuvo dėl ko grįžti, džiaugiausi sugrįžusi.
Bet Donghi
laimė greitai išblėso…
kai ji suprato, kad neįmanoma…
vėl atvirsti jauna mergina,
kokia kadaise buvo.
Pameni, kur skalbdavome drabužius?
Ten…
ją ir radau.
Supranti, kad kai kurie žmonės
gyvena svajonėse.
Jie nesutverti išgyventi tokiais laikais.
Tu čia gyveni?
Ką tik jį sutikau.
Čia Solomonas.
Pažįstu jį nuo kūdikystės.
Prašau jį priimti.
Čia Noriko.
Jos brolis Takašis.
Masako.
Toks gražus jaunuolis.
Ar jis - dovana man?
Jis tau truputį per senas, nemanai?
Tu teisus, bet galėčiau padaryti išimtį
tokiam gražuoliui.
O čia,
čia - Satoru.
Čia Modzasu sūnus.
Aš vis dar dažnai miniu tavo tėvą.
Jis buvo mano geriausias draugas ir kartą išgelbėjo man gyvybę.
Bet tai nutiko seniai.
Dabar mano namai čia.
Atnešk vekselį.
Man gana. Prašau, dėkitės jūs.
Tu mūsų svečias.
Ačiū.
Labai skanu.
Kas čia?
Tiesiog valgyk.
Jei ne Bokhi…
tėvas būtų tik vienas iš daugelio masiniame, nežymėtame kape.
Nežinau, kaip aš jai atsidėkosiu už gerumą.
Ji tai padarė dėl tavęs.
Galiausiai
aš buvau ta, kuriai pasisekė.
Bet…
man sunku ant širdies.
Nėra ko gėdytis, kad išgyvenai, mama.
Seniai seniai vienas žmogus kartą man pasakė:
„Kaskart, kai žengi į priekį,
kitas žmogus turi atsitraukti.“
Tada negalėjau tuo patikėti.
Bet dabar galvoju…
gal vis tik jis buvo teisus.
Nežinau, kas tau galėjo pasakyti tokį dalyką,
bet man tai nepanašu į tiesą.
Ei,
važiuokime namo.
Tikrai?
Bet dar turime čia dvi dienas.
Galiu grįžti.
Dabar tai žinau.
Kai dingai, mano tėvas tavęs gedėjo,
taip pat tavo žmona ir brolis.
Žinau, kad įskaudinau daug žmonių.
Nenorėjau, kad taip nuskambėtų.
Tik noriu pasakyti,
kad buvai labai mylimas.
Tai tiesa…
bet…
Harukis, kurį jie mylėjo, buvo kitas žmogus.
Toks, koks esu dabar, tada būti negalėjau.
Gal čia daug ir neturiu, bet esu savimi.
Prašau.
Atsiprašau.
Ką aš darau?
Man visada tavęs buvo gaila.
Tu augai,
slegiamas savo šeimos vilčių ir svajonių.
Turbūt ištverti buvo neįmanoma.
Antra vertus,
gailėti žmogaus, kuris turi tiek daug,
nei šis, nei tas.
Aš tik tikiuosi, kad abu galėsime būti laimingi.
Sundža…
ar mes blogai padarėme?
Su visa pagarba galiu paklausti,
iš kur žinojote, kad ji ateis parduoti laikrodį?
Ji ištekėjo už svajoklio.
Už vyro, kuris silpnesnis už ją. Už tai ji brangiai sumokės.
310 jenų už jūsų rūpesčius.
PARDUODA „KUROHANA ENTERPRISES“
Tomai, paklausyk. Žinau, kad niršti ant manęs,
bet manau, kad Mamoru Jošis kažką rezga.
Girdžiu, kad jis išpardavinėja turtą.
Ei, džiaugiuosi, kad paskambinai.
- Norėjau su tavim susisiekti. - Kodėl?
„Shiffley's“ tave atleidžia. Aišku?
„Colton“ ir Abė-san juos kaip reikiant prispaudė.
Negali leisti jiems taip pasielgti.
Nori tikėk, nori ne, bandžiau tau padėti.
Tomai, mano viza. Ją finansuoja „Shiffley's“.
Tai reiškia, kad negaliu grįžti.
Turėtum tučtuojau susisiekti su teisininku, žmogau.
Nežinau, ar jis galės tau kuo nors padėti, bet…
Turiu atsiliepti į skambutį kita linija. Palauk.
Klausau, kas yra?
Solomonai, nenoriu mirti viena.
Nenoriu!
Hana,
kas nutiko?
Hana!
Turi atvažiuoti!
Atvažiuok dabar…
kol dar nevėlu.
Išvertė Sandra Siaurodinė