Szundzsa?
(koreaiul) Szundzsa?
Megérkeztünk.
OSZAKA
Tudom, hogy nehéz volt az út,
de hamarosan a bátyámnál leszünk.
Iszak!
Bátyám!
Joszeb!
Hogy lettél te ilyen magas?
Kis tacskó voltál, amikor elmentél.
Te tőlem loptál centiket!
Nagyon imádkoztam érte.
Bátyám,
ő a feleségem, Szundzsa.
Bevallom, meglepődtünk Kiunghíval a hír hallatán.
És máris várandós.
Áldottak vagyunk.
Mi így látjuk.
Hogy érzed magad?
Megkönnyebbülés újra szárazföldön lenni,
és hálás vagyok, hogy otthont adsz.
Nem kell. Már egy család vagyunk.
De indulnunk kéne.
Kiunghí haragudni fog rám, ha nem érek hamar haza.
Nem kell.
Majd én viszem.
Menjünk!
PUSZAN
A mindenit, nézd, micsoda hely!
Az a villamosunk.
A gyárban vagy még?
Nyilvánosan jobb japánul beszélni.
(japánul) Művezető lettem a kekszgyárban.
A főnököm bízik bennem.
Hé, odanézz!
Most építik a metrót.
Tokió néhány éve nyitotta meg az első vonalát,
így Oszakában lesz a második egész Ázsiában.
Ez mindent meg fog változtatni.
De olyan érzés, mintha máris a jövőbe ugrottunk volna.
Azt nézd meg!
Csak hétéves voltam, de ennél nagyobb kagylókat tudtam szedni.
És nézd, milyen drága!
Apám eljött velem, és figyelt, ahogy lemerültem értük.
Kettőt kérek.
Én nem kérek.
Ki mondta, hogy egy a tiéd?
Pedig nem is vagyok éhes a hotel svédasztalos reggelije után,
de hogy állhatnék ellent?
Muszáj ilyet ennem.
Anyám, mondtam, hogy a reggeli benne van a szoba árában.
Beépített költségnek hívják.
Csak a gazdagságba születettek hisznek ilyen marhaságokat.
Gyere! Szórjuk el a nagynénéd hamvait!
Anyám!
Iparkodjatok!
Maradjatok mögöttem!
Joszeb,
mi ez a hely?
Ez Ikaino,
a mi negyedünk.
Idehallgass, Iszak!
Még vannak erre kémek.
Gondolom, a templomban is.
Egy percre se veszíts az éberségedből, érted?
Nahát, mit művelek, megrémítelek mindjárt az első este!
Elképzelni sem tudod, milyen gyötrelmes volt nekünk itt az első év.
Nézz körül, és rájössz, miért!
Éhesen korgó gyomrok, de munka, az nincs.
Az emberek kétségbeesettek.
És tudod, hányszor törtek be a házunkba?
Aztán hiába megyünk a rendőrségre, nem csinálnak semmit.
Ügyet sem vetnek itt a koreaiakra.
De azt hiszem, mindent egybevéve,
így is a szerencsések közé tartozunk.
Takarodjatok innen! Félre!
Megmondtam, hogy ne hagyja csatangolni a disznóit!
A francba!
Megjöttünk!
Kiunghí!
A kínai-japán és az orosz-japán háborút követően
Mandzsúria és Mongólia lett hazánk mentőöve…
Iszak!
Nézzenek oda!
Viszont te semmit nem változtál.
Még hogy nem változtam?
Öreg nő lettem azóta.
Szundzsa, ugye?
Biztos fáradt vagy a hosszú út után.
Hogy érzed magad?
Jól vagyok.
Kérlek, ne aggódj miattam!
De éhes vagy, igaz?
Ülj le!
Ma csak enned kell.
Igazi csemegével készültem az alkalomra.
MIN JIN LEE KÖNYVE ALAPJÁN
Pacsinkó
TOKIÓ
Hát eljöttél!
Látom, hogy nézel. Gondolom, már hallottad.
Csak örülök, hogy itt vagy.
Hadd mutassam be a menyasszonyomat!
Ő Szolomon, az osztálytársam a nemzetköziből.
Aki meghódította Amerikát.
Milyen Tokió ennyi idő után?
Olyan város, ahol túl sok a pénz, de nincs idő elkölteni.
A legjobb.
Látod? Mindig odavoltak érte a lányok.
Rejtély, miért ragadt le annál az egy lánynál.
Az a heves csaj…
- Hana. - Igen, Hana.
Vele mi lett?
Hana egyszerűen felszívódott.
Ha olyan lányokat akarsz, akkor tudod, hol vannak.
Kumiko megint egyedül van.
Mondtam, hogy ne hívd el!
Azt akarja, hogy foglalkozz vele.
A nővére…
Miatta kellett halasztanunk az eljegyzést.
A szülei azt akarják, hogy ő menjen férjhez előbb, de nem kéri meg senki.
Szóval, mi a helyzet?
Abe-szan Tokió minden bankjából kigolyóz téged.
Kit érdekel? Úgyis visszamegyek New Yorkba.
Biztos vagy te ebben?
Tudsz valamit?
Nem, semmit.
De Tom Andrews…
Nem hagyatkoznék rá túlságosan.
A saját bűneinek jóvátételével van elfoglalva.
Pénzügyi szabálytalanságok, ügyfelek tőkéje.
Kizárt. Ő nem az a fajta.
Talán a New York-iak ezért paterolták Tokióba.
Hogy eltussolják a dolgokat.
Bármi is történt,
nem vághatja tovább maga alatt a fát.
Szóval szerinted kipenderít?
Te nem ezt tennéd?
Én minden erőmmel védeni fogom a hírnevedet.
De tényleg fel nem foghatom, miért csináltál ilyet.
Én sem.
Üdvözölnöm kell a vendégeket, de még találkozunk.
Figyelj,
hogy értetted az előbb,
hogy tudnom kéne, hol találom Hanát?
Hol kéne keresnem?
Az ilyesmire
a Josivara negyed a tippem,
az uguiszudani állomásnál.
Üdv!
Hogy gondolta ezt az öcsém?
Beszélj halkabban!
Hogy vehetett el egy ilyen lányt?
Még olyan fiatal!
Hadd találja meg a helyét!
Mi talán idősebbek voltunk, mikor átjöttünk? Pont annyi ő is.
És milyen nyomorultak voltunk akkoriban! Nem emlékszel?
Nem csak erről beszélek.
Sokkal előrébb van, mint amire számítottam.
Te is látod, nem?
És Iszak hajlamos idealista lenni.
Egy ilyen lány…
talán kitervelte, hogy csapdába csalja.
Joszeb!
Befogadtunk egy vadidegent.
Téged ez nem aggaszt?
Úgy tűnik, csalódást okoztam nekik.
Idővel elfogadnak majd. Ne aggódj!
De ez a hely…
Úgy érzem, nem kér belőlünk.
Ezt én is érzem.
Olyan régóta már,
hogy el akartam hagyni a hazámat!
Most, hogy meg is tettem…
Szundzsa, tartok tőle, hogy neheztelni fogsz rám.
Neheztelni?
Hogy neheztelhetnék valakire, aki megmentett?
Nem akarom, hogy az adósom legyél.
Nem tartozol nekem semmivel.
Te magad mondtad.
Hogy sötétek a kilátásaim.
De te nem féltél szembenézni velük.
Tévedsz.
Rettegtem.
Te tényleg nem látod,
ugye?
Hatalmas bátorság lakik benned.
Ha merítek belőle annyit, amennyi nekem kell,
neked még akkor is marad bőven.
És ez a gyermek…
akinek a nevemet adom,
ő lesz a megmentőm.
A halál nem tudott elragadni.
Úgyhogy mindegy, mit hisz a bátyám vagy a sógornőm, tévednek.
Én vagyok az, akinek nem szabad terhet rónia rád.
Te is izgulsz.
Tudod, láttalak aznap
táncolni kint a téren.
Ott voltál?
Hogy jutott eszedbe ilyesmi?
Ki tudja?
Amikor kijöttem a tárgyalóból,
akkor örültem volna, ha megnyílik alattam a föld.
De amikor kiértem, és meghallottam azt a zenét…
Nehéz megfogalmazni.
Tényleg úgy éreztem, hogy repülni tudnék.
Az enyém volt a világ.
Mégsem repültél el.
Azt hiszem, győzött a gravitáció.
Talán volt más oka is?
Mondjuk, Hana?
Az iroda falai vékonyak.
Te mindent hallottál?
Sajnálom.
Nem akartam hallgatózni.
De be kell vallanom,
hogy kíváncsi voltam.
Sokat jelenthet neked.
Sokat jelentett,
de évek óta nem láttam.
Őszintén szólva, kezdtem elfelejteni.
De aztán felhívott ilyen sok idő után.
Nem érintene ilyen mélyen, ha nem élne benned még valami.
A legelső találkozásunktól fogva
a szívembe zártam.
Tizennégy éves voltam.
Apám barátnőjének a lánya volt.
Fura körülmények, tudom.
De talán ez is része volt a vonzalomnak.
Vannak olyanok…
akiknek hatalmában áll bekebelezni az embert.
Hanának ilyen hatalma volt.
Miért szakítottatok?
Én elmentem Amerikába.
Ő pedig nem sokkal később…
megszökött otthonról.
Megpróbálhatod megkeresni.
Nem biztos, hogy meg akarom találni.
Nem hinném, hogy tetszene neki, akivé lettem.
Hát, Pek-szan, te szereted a bonyolult nőket.
Mint azt a telektulajdonost.
Mi? Miért hozod ezt most fel?
Nincs az a pénz, amiért eladta volna.
Akkor szerinted végig ez volt a terve?
Milyen terve?
Hogy megalázzon téged.
Ha végiggondolod, nyilvánvaló.
Naomi-szan, szerencsétlen dolog
nőnek születni,
különösen ebben az országban.
Egy olyan munkához férjhez menni, amelyik nem akar elfogadni…
ezt hívod te győzelemnek?
Pek-szan, érdekes lesz látni,
hogy mit tartogat a jövőd.
EGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
Sajnálom.
Megint elaludtam.
Ki kell aludnia magát az anyának, hogy erősödjön a baba.
Kérlek, hadd teregessek ki!
Lassan!
Meg ne erőltesd magad!
Ma reggel nem is hallottam Iszakot elmenni.
Egyre korábban és korábban kel fel.
Úgy tűnik, neki való a templomi szolgálat.
Mi baj van?
Fáj valami?
A szaga… Teljesen kimostad belőle.
Jó pár hét eltelt, borzasztó szaga volt már.
Ó, nem fogtam fel…
Csak ennyim maradt.
Csak egy kis ideig…
Csak még egy kicsit szükségem volt rá.
Jaj, Szundzsa!
Mikor fog elmúlni?
Ez a fájdalom…
Mikor lesz vége?
Nem fog elmúlni.
De megtanulod elviselni.
Higgy nekem!
Biztos ez az?
Itt van apád eltemetve?
Miket beszélsz?
Hogy felejthetném el, hol van apám eltemetve?
Pontosan ez az a hely.
Akkor elvitték a sírját, amikor ezt a parkolót építették.
Anyám,
biztos megfelelően jártak el.
Ne aggódj! Megtaláljuk.
Sajnálom!
Én erről semmit nem tudok.
A férjemmel kell beszélniük. Nincs itthon.
Már beszéltünk a férjeddel.
De mivel neki nincs pénze,
így a családjára hárul, hogy megadja a 160 jenes adósságot.
Az a pecsét,
a férjedé, nem?
Igen, az.
Nem akarunk zargatni.
Adj 20 jent, ha van annyid!
A főnökünk
erre a hétre beéri ennyivel.
A 160 jen
a teljes összeg?
Majd én intézem.
A kamattal együtt most már a duplája.
Mikor adták a kölcsönt?
Két hónapja.
Az öccse megnősült. Kellett még egy jegy.
Pár óra, és meglesz a pénz.
- Kihez vigyük? - Úgy látom, nem érted…
Ne szaporítsuk a szót! Csak mondja, hova vigyem a pénzt!
A dokkoknál van
egy iroda a hálójavító műhely fölött.
Akkor meglesz az a 20 jen?
Megmondhatjuk a főnöknek?
Mondják, hogy a teljes összeget megkapja!
De Szundzsa…
Honnan van neked ilyen órád?
Anyám adta.
Hogy legyen valamim vész esetére.
Kiunghí, muszáj azonnal kifizetni.
Joszebre kell hagynunk.
Biztos, hogy mindent megpróbált,
de a részleteket már túl nehéz fizetni.
Sokszor láttam ilyet.
Otthon, ha rossz volt a termés, sok gazdának kellett uzsoráshoz mennie,
hogy fussa vetőmagra, szerszámra.
Soknak a háza is odalett.
Hogy tehette ezt?
Ilyen emberekhez fordulni.
Volt más választása?
Ez az én adósságom.
Nekem kell megfizetnem.
Legalább afelől tud biztosítani, hogy a sírját megfelelően helyezték át,
hogy valahol békében nyugodhat?
Megértem az aggályait,
de az akta nélkül nem tudok semmit.
Kezdjük feldolgozni a kérelmet a jelentéshez!
Neve?
Kim Szundzsa. A japán nevem Bandó Nobuko.
Á! Maga is egy azok közül.
Mikor vándorolt át?
1931-ben.
Akkor van japán állampolgársága?
Nincs.
- Állandó tartózkodási engedélyem van. - De dél-koreai útlevele van.
Csak nagyapám sírját akarjuk megtalálni…
Anyám?
Anyám,
higgadj le!
Meg fogják találni a helyet.
Hogy mondhatod ezt?
Annyi minden megváltozott itt!
Az élőket is lehetetlen megtalálni,
nemhogy a holtakat.
Elnézést!
Átfutottam az aktákat, és találtam egy bejegyzést
az áthelyezési kérelmeknél.
Ismeri esetleg azt a nevet,
hogy Sin Bokhí?
Ismeri őt?
A nővérem.
Évek óta keressük.
Huszonkilenc éves azóta.
Hetente felbukkan itt valaki
ugyanezzel a sztorival.
Ez nem hazugság.
Mind ezt mondják.
Mindenesetre
sajnálom, de nem tudok segíteni.
Haruki-szan?
Szolomon?
Jövök már!
Mit akar?
Ma mit akarnak rám sózni?
Mi? Tényleg ennyire megváltoztam?
Gondolom, hogy igen.
Szundzsa?
Szundzsa, tényleg te vagy az?
Nővérkém! Én vagyok.
Bokhí, nővérem!
Visszajöttél.
Finom darab, az már biztos.
De sajnálattal mondom,
hogy nincs kereslet ilyesmire ezen a környéken.
A mai fiatalemberek a csuklójukon szeretik hordani.
Negyvenet tudok érte adni.
Bocsánat, hogy feltartottam. Jó napot!
Szívesen segítenék, főleg, mert várandós.
Hajlandó vagyok felmenni 50-re,
bár nem vagyok benne biztos, hogy megtérül majd nekem.
Legalább 300-at ér.
Svájcból van.
Ott készítik a legjobb órákat.
Nem Svájcban vagyunk, igaz?
Megértettem.
Viszontlátásra!
Puszanból jött.
Hallom a kiejtésén.
A szülei mivel foglalkoznak odaát?
Csak anyám van.
A saját panzióját vezeti.
Biztos okos üzletasszony.
Legyen!
Kétszázhuszonöt jen.
Háromszáz.
Ennyi az ára.
Kiunghí, mi baj van?
Nem mehetünk oda.
Nem lenne tisztességes.
De a kölcsön addig él, míg a pénzt át nem adjuk.
Nem adhatnánk inkább Joszebnek?
Az ilyen piszkos ügyek a férfiakra tartoznak, nem ránk.
Szerinted tényleg elfogadná tőlem a pénzt?
Én megyek. Te várj meg otthon!
Nem, nem mehetsz!
Ha nem megyek,
akkor mi lesz?
Nem fogtad fel…
de mielőtt idejöttem,
én egyszer sem főztem vagy mostam magamra.
Soha nem beszéltem olyannal, akit nem ismertek a szüleim.
Még a saját pénzemet sem kezeltem.
Nagyon nehéz volt megtanulni,
hogy kell csinálni a dolgokat, Szundzsa.
Aztán látlak téged.
Te még csak néhány hete vagy itt.
Ostobán érzem magam.
Ma reggel azt kérdezted,
mikor múlik el a fájdalom.
Az igazság az, hogy én minden pillanatban rettegek itt.
Ezzel az állandó félelemmel…
Meddig kell még együtt élnem vele?
Rettegjünk ezentúl közösen!
Talán valami erőt meríthetünk belőle.
Gondolod?
Meggyőződésem.
Menj már arrébb!
Egyél!
Miután elmentél…
hatalmas űr nyílt mindannyiunk életében.
Különösen anyád érezte mélységesen.
Nehéz volt nekem és Dokhínek
úgy látni őt.
Aztán kitört a háború, és a dolgok még nehezebbek lettek.
Terhére voltunk anyádnak. Tudtuk.
De nem volt hajlandó
szélnek ereszteni minket.
Aztán egy nap odajött hozzám és Dokhíhez egy férfi…
aki tisztességes gyári munkát ígért nekünk Mandzsúriában.
Rémes volt a gondolat, hogy otthagyjuk anyádat egyedül…
de még meddig tudott volna magánál tartani minket?
Emellett attól, hogy te elmentél,
ráébredtünk, milyen jelentéktelen volt itt az életünk.
Különösen Dokhí,
ő akart igazán világot látni.
A háború után visszajöttünk,
és megtudtuk, hogy anyád elment.
Az igazság az,
hogy örültem neki.
Nem akartam, hogy lássa,
milyen sokat változtunk.
Bár nagyon kevés volt, amiért visszajött az ember, én mégis boldog voltam.
De Dokhíból
hamar kiveszett ez a fajta boldogság…
…amikor rájött, hogy lehetetlen…
hogy visszakapja a fiatalkori énjét és életét,
azt, aki egykor volt.
Emlékszel, hova jártunk mosni?
Azon a helyen…
ott találtam rá.
Tudod, vannak emberek,
akik álomvilágban élnek.
Nem arra születtek, hogy nehéz időket éljenek meg.
Te itt laksz?
Összefutottunk az utcán.
Ő itt Szolomon.
Csecsemőkora óta ismerem.
Fogadjátok szeretettel!
Ő Noriko.
Az öccse, Takasi.
Maszako.
Milyen jóképű fiatalember!
Ajándékba hoztad nekem?
Kicsit öreg lenne hozzád, nem gondolod?
Igazad van, de most az egyszer kivételt tehetek
egy ilyen jóképű fickó kedvéért.
És ő pedig
Szatoru.
Ő itt Mozaszu fia.
Még most is gyakran beszélek apádról.
A legjobb barátom volt, és egyszer megmentette az életemet.
De ez már mind nagyon régen volt.
Azóta már ez az otthonom.
Kérem az adósságlevelet!
Én jóllaktam. Magatoknak vegyetek!
Te vagy a vendég.
Köszönöm szépen!
Mennyei.
Mi van benne?
Csak edd, ami a tálban van!
Ha nincs Bokhí…
apám egy lenne a sok közül egy jelöletlen tömegsírban.
Nem tudom, hogy viszonozni tudom-e valaha a kedvességét.
Érted tette.
Végül
én lettem a szerencsés.
De…
a szívem mélyén nem érzem helyesnek.
Nem szégyen a túlélés, anyám.
Réges-régen valaki azt mondta nekem:
„Minden előre tett lépésért
valaki másnak le kell maradnia.”
Akkor sehogy nem fért a fejembe.
De most eltűnődöm rajta…
hogy talán igaza volt.
Nem tudom, ki mondhatott neked ilyesmit,
de nekem nem tűnik helyénvalónak.
Ide hallgass,
menjünk haza!
Tényleg?
De még van itt két napunk.
Vissza tudok jönni.
Most már tudom.
Amikor eltűntél, apám meggyászolt,
ahogy a feleséged és a fivéred is.
Tudom, sok embernek fájdalmat okoztam.
Nem így értettem.
Csak azt mondom ezzel,
hogy mennyire szerettek.
Ez igaz…
de…
az a Haruki, akit ők szerettek, másik ember volt.
Aki most vagyok, akkor nem létezhetett.
Talán nem sok, amim itt van, de önmagam lehetek.
Kérlek!
Bocsáss meg!
Mit művelek?
Mindig is sajnáltalak.
Úgy nőttél fel,
hogy a családod reményeit és álmait cipelted.
Képtelen helyzet lehetett.
Viszont
szánni valakit, akinek olyan sok jutott,
valahogy helytelennek érződik.
Remélem, mindketten boldogok lehetünk.
Szundzsa…
helytelen dolgot tettünk?
Megkérdezhetem, tisztelettel,
honnan tudta, hogy el fog jönni eladni az órát?
Egy álmodozóhoz ment feleségül.
Egy nála gyengébb férfihoz. És ezért nagy árat fog fizetni.
Tessék, 310 jen a fáradozásaiért.
ELADÓ A KUROHANA VÁLLALATTÓL
Tom, figyelj, tudom, hogy haragszol,
de azt hiszem, Yoshi Mamoru sántikál valamiben.
Mindenhonnan hallom, hogy mennyi telket ad el.
Örülök, hogy hívtál.
- Én is keresni akartalak. - Miért?
A Shiffley's elbocsát. Érted?
Túlságosan szorongatja őket a Colton és Abe-szan.
Nem hagyhatod, hogy megtegyék.
Hiszed vagy sem, én megpróbáltam segíteni neked.
A vízumom. A Shiffley's adta a munkavállalásit.
Ez azt jelenti, hogy nem mehetek vissza.
Azonnal keress egy ügyvédet, öregem!
Nem tudom, csinálhatnak-e valamit, de ők…
Hívnak a másikon. Ne tedd le!
Halló, tessék!
Szolomon, nem akarok egyedül meghalni.
Nem akarok!
Hana,
mi történt?
Hana!
Ide kell jönnöd!
Gyere most…
mielőtt túl késő lesz!
A feliratot fordította: Binder Natália