Діалоги японською – блакитні субтитри. Діалоги корейською – жовті субтитри.
(корейськ.) Що ти робиш? Ріж кімчі.
Усі хочуть їсти!
Їсти подано!
Ідіть їсти!
Пора їсти!
Як на мене, недозріле кімчі – найкраще.
Там відчуваються паростки часнику.
Ти можеш з'їсти що завгодно.
Сунджа, що з тобою?
Візьми.
Дякую.
Скажи тітці Кенхі, що я зайду у відеомагазин.
Хорошого дня.
Працюй старанно.
Уночі мені снилися рисові пиріжки.
Справді?
Ціла тарілка.
-Я поділилася з тобою. -Вони були смачні?
Кенхі, прокинься.
Кенхі.
Кен…
Сунджа, що сталося?
Живіт болить.
Мабуть, з'їла несвіжого молюска.
Який жах.
Може, це перед місячними?
Їх не було того місяця.
Зварю тобі доражі.
ЗА РОМАНОМ МІН ДЖИН ЛІ
Патінко
Скажи мамі, що мені прикро за підвищення ціни.
Ко Хансу поїхав, і всюди безлад.
Хіба він не мав уже повернутися?
Я чула, що він поїхав на тиждень.
Саме так.
Але хтозна. Він може взагалі не повернутися.
Чому ви так кажете?
У таких людей, як Ко Хансу, є вибір.
Бути рибним брокером у Пусані – це не його найзаповітніша мрія.
Не хочеться, щоб усе стало як раніше.
Він був суворий, але платив чесно.
Тепер це скінчилося.
Подивися!
Підходьте! У нас недорого!
Хто це може бути?
Я подивлюся.
Може, сюди?
З нею будуть усі спогади.
Це ж банально.
Бабусю,
не переживай так.
Скоро поставимо надгробок.
Ого!
Не варто було їхати так здалеку.
Що ви таке кажете?
Я мусив приїхати,
перевірити, як ви.
Це пастор Рі, він приїхав з Кореї.
Служитиме в нашій церкві кілька місяців.
Нам з ним дуже пощастило.
Прошу, сідайте.
Наша Кенхі,
ми недовго були знайомі,
але вона була чудовою людиною.
Вона любила приносити радість іншим.
Бачили б ви її до того, як рак позбавив її енергії.
Навіть у такому віці
ви б закохалися у неї.
Я бачив, що в неї добре серце.
Це найголовніше, що треба знати про людину.
Ви такий красномовний.
Вам варто написати книжку.
Можна це посунути?
Так, будь ласка.
Хай буде поруч з близькими.
Так краще.
Помолимося разом?
Швидше.
Отче Небесний,
ми зібралися тут сьогодні
на згадку про Твою дочку, яка повернулася до Тебе.
Дякуємо, що прийняв близьку нам людину до Твоєї благодаті.
Амінь.
Сунджа, швидше додому. Насувається шторм.
Це моє останнє завдання.
Хтозна, якої він завдасть шкоди.
Ко Хансу!
Ми вже подумали, що ти нас покинув.
Ми так хвилювалися!
Компенсація за мою відсутність.
Таку гарну упаковку шкода розривати.
Не треба ставитися до речей так сентиментально.
Я навіть не вмію визначати час.
Я тебе навчу.
Ти розумна. Ти швидко навчишся.
Я…
Я вагітна.
Скажи щось.
Ти впевнена?
Сунджа.
Ти народиш мені сина.
Невідомо, чи це хлопчик.
Я це знаю.
Я впевнений.
Ти будеш розчарований, якщо це дівчинка.
Але тобі доведеться її любити.
Якщо це дівчинка, я куплю їй гарні сукні.
І сподіватимуся, що буде розумна, як мама.
Коли ти підеш до моєї мами?
Вона здивується.
Але якщо ми швидко одружимося, проблем не буде.
Чому ти говориш про шлюб?
Я думав, ти знаєш.
Знаю?
Ти про що?
Ми не можемо одружитися.
Я маю сім'ю.
В Осаці у мене дружина
і три дочки.
Це шлюб не з кохання,
а з розрахунку.
Шлюб з розрахунку?
Так було треба для бізнесу. У нас нема кохання.
У тебе, твоєї матері
і в нашої дитини буде все.
Я куплю найбільший будинок у Йондоні.
Хочеш будинок Цзиюнь?
Її сім'я все одно не зможе його собі дозволити.
Ти навчишся читати
і визначати час.
У нас буде багато дітей, і ми житимемо щасливо.
Кілька дочок.
Ти добре знаєш,
як важко тепер жити.
Діти засинають
і вже не прокидаються.
Дівчата продають цноту за миску локшини.
Літні люди тихо йдуть помирати,
щоб молодим було що їсти.
Сунджа.
Шлюб – це просто угода.
Побач логіку в моїх словах.
Що ти кажеш?
Такі люди, як ми,
борються за виживання.
Сунджа.
Тобто…
у тебе був такий план?
Змусити мене одружитися з тобою,
бо ніхто інший не одружиться?
Тому що
хто ризикне одружитися з дочкою каліки…
Не говори про мого батька.
Дитя може успадкувати каліцтво твого батька.
Хіба я не маю права?
Отже, скажи, хто кого проклинає?
Сунджа.
Повернися.
Повернися негайно!
З вами все гаразд?
Усе добре.
Покажіть мені,
де пансіонат, яким завідує дружина каліки?
Туди йти 40 хвилин.
Я дійду.
Мамо.
Бабусю.
Зачекай день чи два.
Що, думаєш, я не витримаю?
Це просто речі.
Навіть цей будинок. Дах, стіни –
і все.
(япон.) Відома фігура у світі організованої злочинності,
він залишив синові багато грошей у спадок.
За чутками, Мамору Йоші причетний до корупції
та інсайдерської торгівлі.
Я мало уваги приділяла дитині.
Я працювала по 14 годин на добу сім днів на тиждень.
Не знаю, що з нами було б без твоєї тітки.
Не напружуйся так сильно.
Тобі треба дбати про себе.
Ти так кажеш, ніби мені важко живеться.
Годі. Іди на роботу.
Навіщо панькатися зі старою жінкою?
За це не турбуйся.
Усі розуміють мою ситуацію.
Крім того, там робити нічого.
Землевласниця знову відмовила.
Що?
Стільки грошей?
Уявляєш, що вона могла б дати дітям.
Це ж не брудні гроші.
Що з нею не так?
І що це значить для тебе?
Певний час у мене будуть проблеми.
Доведеться боротися за місце під сонцем.
А який у мене вибір?
Угоди все одно не буде.
Якби я розуміла,
чому деякі люди так чіпляються за минуле.
Яка з цього користь?
Це не воскресить мертвих.
Бабусю.
Їдь зі мною в Токіо.
Що?
Поговори з нею.
Я?
Що я скажу?
Скажи те, що сказала мені.
Якщо подумати, то дім – це лише дах і стіни.
А її мертві не повернуться.
Бабусю, прошу.
Що вони говорять? Ти чуєш?
Скажіть, він житиме?
Він і раніше з цим боровся
і був при смерті.
Шкода, що його рідні далеко.
Цікаво, чи живі його батьки.
-Це його речі? -Так.
Пошукаймо, як його звати.
-Одяг дорогий. -Скільки книжок!
Мабуть, йому важко було це нести.
Що там написано?
«Любі мамо й тату,
я прибув у Пусан без пригод.
Скоріше б потрапити в Осаку і служити Богу,
почати нове життя з Йосебом і Кенхі.
За мене не турбуйтеся.
Зі мною все гаразд.
З любов'ю, ваш син Ісак».
Ісак? Що це за ім'я?
Мабуть, біблійне.
Він з Пхеньяна.
Християнин з Півночі.
Його хвороба вимагає серйозного лікування.
Це туберкульоз.
Треба повідомити.
Я не можу його вигнати.
Пані…
подумайте про дочку,
про постояльців.
Подивимось, чи переживе він ніч.
-Вітаю. -Чого ти знов тут?
Хто це?
Вибачте, що турбую.
Я його бабуся.
Можна з вами поговорити?
-Будь ласка, не турбуйтеся… -Нічого.
Я якраз збиралася їсти.
-Амінь. -Амінь.
У вас є внук?
Це?
Це я навчаюся.
Щойно отримала.
Атестат за шостий клас.
Ви ходите до школи з дітьми?
Так. Здебільшого діти добрі,
але є кілька бешкетників.
Чому ви надумали піти до школи?
Не знаю, як ваша,
але моя сім'я була бідна,
батьки не могли послати до школи навіть синів.
Бабусю,
моя мама не бачила сенсу вчити дівчат у школі.
Тоді ви розумієте,
як це, коли ти наче відрізаний від світу.
Мені було соромно й страшно.
Я сердилася на рідних дітей за те, що вони вміють читати.
Боялася, що вони мене зневажатимуть.
А тепер я за успіхами третя в класі.
Ледь не стала другою.
Ого!
Відчуваєте цей смак?
Але як?
Моя знайома раз на кілька місяців їздить до дочки.
І завжди привозить додому дві валізи.
Бабусю, що таке?
Скуштуй рис знову.
От бачите!
Молодь не розрізняє.
Це рис, вирощений у нашій країні.
Як ви відрізняєте?
Він має горіховий смак.
Трохи солодший і твердіший.
Раніше білий рис був розкішшю.
Ми його вирощували, а вони весь забирали.
Тепер ми їмо білий рис щодня,
навіть уваги не звертаючи.
Думаєте, це добре?
Коли ми переїхали в цю країну,
ми були дуже бідні.
Ми жили в Осаці.
Пам'ятаю, як я проходила повз ятки з їжею на вокзалі
й намагалася уявити, які ці страви на смак.
У мене добре виходило.
Слина справді текла.
Я так само вперше понюхала каву.
Запах був чудовий.
Через багато років я зробила перший ковток…
-Така гірка! -Точно!
Не така, як я уявляла.
А тепер
я їм не тому, що голодна.
Я їм за розкладом.
Я більше не роблю кімчі сама.
Я його купую по 300 єн за банку.
Раніше…
я мала б продати все на візку, щоб стільки заробити.
Цей рис мені нагадує…
Він нагадує мені маму,
день, коли я вийшла заміж.
Бабусю,
що таке?
Це просто дурість.
-Вибачте. Дарма ми прийшли. -Не зневажай її сліз.
Вона має на них право.
Ви мене не знаєте…
але не бійтеся.
Я про вас подбаю як можу.
Ви їздили додому?
Двічі.
У 70-ті й кілька років тому.
А ви?
Спершу не було грошей,
потім часу.
Тепер не бачу сенсу.
Кажуть, там тепер усе не так.
Так, багато що змінилося.
Але ходити вулицями, чути рідну мову,
вдихати запах наших страв.
Земля під ногами здається інакшою.
І душа розуміє…
…що це рідна земля.
Тому ми туди їздимо.
Моя невістка…
Невістка померла кілька днів тому.
Вона була доброю людиною.
Хоч вона й прагнула більшого,
та спершу думала про нас.
Моя невістка…
Моя невістка,
якби вона могла ще раз з'їздити додому.
Яка вона була б щаслива.
А тепер…
Тепер уже пізно.
Для вас ще не пізно.
Правда ж?
Ти.
Тебе рідна земля навіть не цікавить.
Ти думав, що приїдеш з бабусею, і вона переконає мене продати?
Так.
Ти безжальний.
Тобі не соромно?
Я у вас не краду.
Ніхто вас не дурить.
Ми пропонуємо купу грошей.
А ви замість дякувати
кажете, що це несправедливо.
Часи змінилися.
Тепер вони нам усе компенсують.
Ти справді в це віриш?
Так.
Мамо.
У нього гарячка минула.
Приготуймо йому вівсянку.
Мамо…
Треба поговорити.
Що?
Хто це з тобою зробив?
Скажи хто!
Скажи.
Він узяв тебе силою?
Ні.
Усе було не так…
То чому ти його захищаєш?
Що за боягуз це робить і не хоче брати відповідальності?
Це була моя помилка.
Ну чого ж ти була така дурна?
Мамо.
Прости мене.
Ти знаєш, що це значить для тебе.
Для дитини.
Знаєш?
Сунджа…
його можна змусити одружитися з тобою?
Між нами все, мамо.
Він поїхав.
Я була дурна.
Я зрозуміла.
Вона хоче померти в цьому домі.
А ти не зрозумів?
Ти сама казала,
що її дітям знадобилися б ті гроші.
Отже,
така наша доля?
Постійно жертвувати чимось заради дітей?
Коли це скінчиться?
Після нашої смерті?
Що я, по-твоєму, маю зробити?
Скажи відверто.
Ти можеш досягти успіху,
залишивши її в спокої?
Ні.
Це моя робота.
Так я заробляю на життя.
Шкода, що я не шанований священник, як пастор Рі.
До чого тут він?
Він когось мені нагадує.
Ось і все.
Я піду. Це мій поїзд.
Я тебе проведу.
Я знаю, що ти добрий хлопчик.
Я правильно тебе виховала.
Не копирсайся в рисі.
Ти ж знаєш, це погана прикмета.
Що таке?
Хтось помер чи що?
Що сталося?
Що?
Їж.
Соломон Баєк.
Годину тому подзвонили юристи.
Тобі вдалося.
Використати бабусю.
Геніально.
Так.
Слухайте всі.
Наомі, Арімото, ви теж. Ми будемо святкувати.
Шато Будвайзер для всіх!
Поздоровляю.
Дякую.
Зізнаюсь, я не думала, що в тебе є шанс.
Я тебе недооцінила.
Том кличе. Ходімо?
Я зараз.
Алло.
Зроби ласку, скажи, що скучив за мною.
-Чи хоча б добре збреши. -Я чекав твого дзвінка.
Ні, не чекав.
Сьогодні я дзвонила чотири рази.
Я їздив додому на кілька днів.
Що там таке?
У вас вечірка?
Соломоне!
Я уклав важливу угоду.
Ми святкуємо.
Авжеж уклав.
Те, що тебе послали в Америку,
мабуть, було правильно.
Бачу, твоя мрія здійснилася.
Та чи ти коли-небудь думав про все, що втратив?
Ти мала б порадіти за мене.
Я відмовляюся.
Принаймні я кажу це чесно.
Без сумніву, є люди, які ненавидять тебе за твій успіх.
Коли я тебе побачу?
Мабуть, ніколи.
Ти не змінилася.
Твої ігри просто жалюгідні.
Помиляєшся.
Я дуже змінилася.
Ти хвора?
Хано!
Пані.
Як ви почуваєтеся?
Я живий завдяки вам.
Аптекар Чу каже, що вам уже краще.
Я дуже радий це чути.
Батьки теж зрадіють.
Я…
Піду в місто, надішлю їм телеграму.
Я попрошу хлопця, він це зробить.
Я хочу піти сам.
Гляну, чи зможу.
Вам після хвороби не можна багато ходити.
Щоб поїхати в Осаку, треба набратися сил.
Їхати обов'язково?
Я знаю, що вас чекають у церкві,
але якби ви померли тут,
так далеко від дому…
Я вже кілька разів ледь не вмер.
Мені це знайомо.
Я цього не боюся.
А от жити –
це для мене важко.
Хай вас хоч моя дочка супроводжує.
Прошу…
Від мене й так тільки клопіт.
Я не відпущу вас самого.
Хвилинку. Я її покличу.
Сунджа!
Вибач, що обтяжую вас з матір'ю.
Дозволь запросити тебе на обід.
Ви не обтяжуєте.
Може, на ринку є якийсь заклад.
Є локшинна.
Я чула про неї.
Це недалеко.
Чудово.
Тоді
відішлемо телеграму по обіді.
Я вже казав.
Позбудься їх.
А це що?
Запиши.
Я стільки чув про цей ринок. Він чудовий.
І дуже великий.
Прошу, ходімо звідси.
Годі тобі.
Соломоне.
-Ні, гей… Томе. -Вибачте, він вам передзвонить.
Томе, не клади слухавку.
Я твій бос, чорт забирай.
Іди святкувати.
Генію.
Гей.
Будьмо.
Будьмо!
Це…
Мамо,
чому ти тут так пізно?
Вона хотіла повернутися,
побачити ще раз рідну землю.
Ти про що?
Я не хочу ховати тітчин прах тут.
Я хочу відвезти її додому.
Я теж хочу додому.
Я вперше в ресторані.
Як швидко!
Ми не змушуємо клієнтів чекати.
Хто тебе навчив японської?
У дитинстві в мене був учитель.
Шимізу-сан.
Ми з ним були друзями.
Я бачила твої книжки.
Мабуть, ти багато знаєш.
Це навряд.
Я виріс
і зрозумів, що багато чого не знаю.
Правду кажучи,
я часто вважаю себе дурнем.
Помолишся зі мною?
Отче, дякую за їжу в нас на столі.
І дякую, що захищаєш нас,
що вказуєш правильний шлях.
В ім'я Христа.
Амінь.
Сунджа, можеш розплющити очі.
Як смачно.
З мого боку буде нечесно
далі це приховувати.
Я знаю, що ти носиш дитину.
Я не збираюся тобі докоряти.
Я про це кажу лише…
бо тобі, мабуть,
потрібен друг у такий час.
Дозволь спитати.
Ця дитина,
ти не думала віддати її в іншу сім'ю?
Може, бездітній парі?
Знаю, це важко, але…
Що ти таке кажеш?
Ростити дитину самій, наслідки…
Я не маю ілюзій стосовно моєї долі.
Я розумію, що ми з дитям будемо знедолені,
що я муситиму піти з пансіонату, щоб не заважати матері працювати.
Я все це знаю.
І все ж…
Я…
Мене любив знедолений.
Мій батько.
Аж дивно, як багато я тепер про нього думаю.
Дуже довго йому казали, що він ніколи не одружиться
і не матиме дітей.
Але ось я.
Я тут, хоча мене не мало бути.
І тепер…
у мене є дитина, якої не мало бути.
І я її любитиму.
Навіть якщо працюватиму так, що нігті постираються,
спина болітиме, а шлунок буде порожній,
та моїй дитині…
нічого не бракуватиме.
Це моя обітниця.
Мій батько
дав таку обітницю мені, коли я народилася.
Ні.
Я не…
віддам дитини.
Вибач, Сунджа.
Я помилявся.
Більшу частину життя я хворів.
Я багато читав,
але погано знаю людей.
Я почув твої слова…
і мені стало соромно.
Я цього не хотіла.
Ні.
Я вдячний тобі за це.
Вдячний?
Той чоловік…
ти можеш його забути?
Хочу забути.
Тоді,
може, подбаємо одне про одного?
Яке це тепер має значення?
Ніхто не візьме мене заміж.
Та якби це було можливо…
Якби тебе хтось попросив…
поїхати з дому
і почати все спочатку…
ти змогла б?
Але…
ти ж розумієш, що я…
Ти носиш дитину від іншого.
Я розумію.
І я питаю тебе,
чи ти
колись…
змогла б покохати ще когось?
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк