Japoniški dialogai žymimi mėlynai Korėjietiški dialogai žymimi geltonai
(korėjietiškai) Ką darai? Supjaustyk kimčius.
Jie išbadėję!
Maistas patiektas!
Valgykim!
Metas valgyti!
Man skaniausi švieži kimčiai.
Vis dar gali jausti žalius česnako pumpurus.
Ar yra maistas, nepatinkantis tam skrandžiui?
Sundža, gerai jautiesi?
Prašau.
Ačiū.
Pasakyk tetai Kionghi, kad užsuksiu į vaizdo įrašų parduotuvę.
Geros dienos.
Netinginiauk.
Praėjusią naktį sapnavau ryžių pyragėlius.
Tikrai?
Pilną jų lėkštę.
- Net su tavim pasidalinau, sese. - Skanūs buvo?
Kionghi, pabusk.
Kionghi.
Kiong…
Sundža, kas yra?
Skauda pilvą.
Gal vakar suvalgiau sugedusį moliuską?
Koks siaubas.
Gal tai reiškia, kad tuoj pradėsi kraujuoti?
Praėjusį mėnesį nekraujavai.
Užvirinsiu tau katilėlio šaknų.
PAGAL LI MINDŽIN KNYGĄ
Perduok motinai, kad atsiprašau dėl pakilusių kainų.
Kai nėra Ko Hansu, įsivyravo chaosas.
Ar jis neturėjo jau grįžti?
Girdėjau, kad išvykti turėjo tik savaitei.
Tiesa.
Bet kas žino? Gal jis išvis negrįš.
Kodėl taip sakote?
Toks žmogus kaip Ko Hansu turi iš ko rinktis.
Žuvų supirkinėjimas Busane nėra jo didžiausia svajonė.
Negaliu net pagalvoti, kad viskas vėl bus kaip anksčiau.
Gal jis ir buvo griežtas, bet mokėdavo sąžiningai.
Kol taip buvo, buvo gerai, tiesa?
Pažiūrėkit!
Ateikit! Žemos kainos!
Kas čia galėtų būti?
Nueisiu, pažiūrėsiu.
Gal čia?
Ji stovės šalia visų prisiminimų.
Ar ne per daug akivaizdu?
Močiute,
nereikia dėl to kankintis.
Antkapio lentelė netrukus bus pagaminta.
O varge!
Tikrai nereikėjo važiuoti tokio kelio.
Kaip galit taip sakyti?
Aišku, kad turėjau atvažiuoti,
pamatyti, kaip laikotės.
Čia pastorius Li, jis atvyko iš Korėjos.
Jis kelis mėnesius pabus su mumis bažnyčioje.
Jūs nežinot, kaip mums pasisekė, kad jį turime.
Prašom sėstis.
Nors mūsų Kionghi
pažinojau neilgai,
bet mačiau, kad ji - išskirtinis žmogus.
Jai patiko džiuginti kitus, tiesa?
Gaila, kad nematėt jos prieš tai, kai vėžys iščiulpė jos energiją.
Net ir sulaukusią tiek metų,
būtumėte ją pamilęs.
Pažvelgiau jai į širdį, mačiau, kad ji gera.
Iš tiesų tiek ir tereikia pamatyti žmoguje.
Labai gerai kalbate.
Galėtumėte parašyti knygą.
Nieko, jei patrauksiu?
Taip, prašom.
Ji turėtų būti su mylimaisiais.
Daug geriau.
Pasimelskime kartu?
Greičiau.
Brangus dangiškas Tėve,
šiandien čia susirinkome
atminti pas tave grįžusio tavo vaiko.
Ačiū, kad priėmei mūsų mylimą žmogų savo malonėn.
Amen.
Sundža, skubėk namo. Artinasi audra.
Čia jau paskutinis mano darbas.
Kas žino, kiek žalos pridarys audra.
Ko Hansu!
Mes jau pradėjom galvoti, kad mūsų atsižadėjote.
Privertėte mus taip nerimauti!
Atpirkimas už tai, kad nebuvau.
Per daug graži, kad atplėščiau.
Turi išmokti nejausti sentimentų daiktams.
Aš net nesuprantu, kiek laiko jis rodo.
Tada aš tave išmokysiu.
Turi sumanią galvą. Greit suprasi.
Aš…
Aš laukiuosi.
Turi ką nors pasakyti.
Tu tuo tikra?
Sundža.
Padovanosi man sūnų.
Negali žinoti, kad gims berniukas.
Bet aš žinau.
Esu tuo tikras.
Tada nusivilsi, jei gims mergaitė.
Bet vis tiek turėsi ją mylėti.
Jei gims mergaitė, pirksiu jai gražias sukneles.
Ir tikėsiuosi, kad ji bus protinga kaip motina.
Tada tu aplankysi mano motiną?
Žinoma, ji nustebs.
Bet jei greit susituoksime, nurims.
Kodėl staiga prakalbai apie vestuves?
Maniau, kad žinojai, kas tai.
Žinojau?
Ką tai reiškia?
Negaliu tavęs vesti.
Aš turiu šeimą.
Osakoje turiu žmoną
ir tris dukteris.
Tai ne santuoka iš meilės,
bet būtina priemonė.
Būtina priemonė?
Būtina dėl verslo priežasčių. Meilės nėra.
Tau, tavo motinai
ir mūsų vaikui nieko netrūks.
Nupirksiu didžiausią namą Jongde.
Gal Džijun namą?
Jie vis tiek nebegalės jo išlaikyti.
Tu išmoksi skaityti
ir pažinti laikrodį.
Susilauksime daugiau vaikų ir gerai gyvensime.
Netgi daugiau dukterų.
Be to, pati žinai,
koks dabar pasaulis.
Vaikai, kurie atsigula miegoti,
niekad nepabunda.
Merginos pardavinėja nekaltybę už makaronų dubenėlį.
Senoliai tyliai išsmunka numirti nuošaliai,
kad jaunuoliams užtektų maisto.
Sundža.
Santuoka - tik susitarimas.
Suprasi, kad mano pasiūlymas - pagrįstas.
Ką nori pasakyti?
Tokie kaip mes
šitaip išgyvena.
Sundža.
Taigi…
toks ir buvo planas nuo pradžių?
Priversti mane tave vesti,
nes niekas kitas neims?
Šiaip ar taip,
kas rizikuotų imti luošio dukterį…
Nekalbėsi apie mano tėvą.
Mano vaikas gali paveldėti tavo tėvo luošumą.
Argi neturiu teisės?
Sakyk, kas iš tiesų ką keikia?
Sundža.
Grįžk.
Tučtuojau sugrįžk!
Jums viskas gerai?
Taip.
Gal galit parodyti,
kur pensionas, kuriam vadovauja luošio našlė?
Iki jo - geros 40 minučių kelio.
Man pavyks.
Mama.
Močiute.
Palūkėk dieną ar dvi.
Ką, manai, tie daiktai mane palauš?
Tai tik daiktai.
Net ir šis namas. Stogas ir sienos,
nieko daugiau.
(japoniškai) Garsus asmuo, susijęs su organizuotu nusikalstamumu,
po mirties paliko anūkui didelį turtą.
Dabar Mamoru Jošį persekioja gandai apie korupciją
ir prekybą, pasinaudojant nevieša informacija.
Tomis dienomis vargiai gebėjau būti motina.
Dirbdavau 14 valandų per dieną, septynias dienas per savaitę.
Nežinau, kas su mumis būtų buvę, jei ne tavo teta.
Neturėtum per daug vargintis.
Metas pasirūpinti savimi.
Tavęs paklausius atrodo, kad šitaip gyventi - sunku.
Gana. Grįžk prie darbo.
Kokia prasmė pataikauti senutei?
Tau nereikia dėl to jaudintis.
Jie viską supranta.
Be to, nieko nepadarysi.
Žemės savininkė mus vėl atstūmė.
Ką?
Šitiek pinigų?
Įsivaizduok viską, ką ji galėtų parūpinti savo vaikams.
Juk tie pinigai nėra nešvarūs.
Kas jai negerai?
Ką tau tai reiškia?
Turbūt kurį laiką būsiu paženklintas juoda dėme.
Turėsiu vėl prasibrauti į viršų.
Kas man belieka?
Šiaip ar taip, sandoris žlugo.
Norėčiau suprasti,
kodėl kai kurie laikosi įsikibę praeities.
Kas iš to gero?
Mirusiųjų tai neatgaivina, tiesa?
Močiute.
Važiuok su manim į Tokiją.
Ką?
Noriu, kad tu su ja pakalbėtum.
Aš?
Ką aš pasakyčiau?
Pasakyk tai, ką sakei man.
Jei pažiūri į namą, tai tik stogas ir kelios sienos.
O mirusieji negrįžta.
Močiute, prašau.
Ką jie kalba? Girdi?
Pasakyk. Jis išgyvens?
Jis jau buvo susigrūmęs su šia liga.
Regis, mirtis jau kartą jį pažymėjo.
Gaila, kad jis taip toli nuo savo šeimos.
Įdomu, ar jo tėvai dar gyvi.
- Čia jo? - Taip.
Pamėginkime surasti pavardę.
- Drabužiai - brangūs. - Pažiūrėkit, kiek knygų!
Turbūt sunku buvo tempti tokią naštą.
Kas čia parašyta?
„Brangieji motina ir tėve,
saugiai atvykau į Busaną.“
„Nekantrauju nuvykti į Osaką dirbti Viešpaties darbo
ir pradėti naują gyvenimą su Josebu ir Kionghi.“
„Bet nesijaudinkite.
Man viskas gerai.
Jūsų mylintis sūnus Isakas.“
Isakas? Kas tai per vardas?
Manau, kad biblinis.
Štai, jis - iš Pchenjano.
Vienas tų krikščionių iš šiaurės.
Rimtai žiūrėkite į jo ligą.
Tai tuberkuliozė.
Privalome apie ją pranešti.
Kaip galiu jį išmesti tokios būklės?
Tamsta…
pagalvokite apie dukterį,
apie pensiono gyventojus.
Pažiūrėkime, ar jis išgyvens naktį.
- Sveiki. - Ką jūs vėl čia veikiate?
Kas čia?
Atsiprašau, kad jus trukdome.
Aš - jo močiutė.
Ar pasikalbėtumėt su mumis minutėlę?
- Prašau, nesivarginkite… - Niekis.
Kaip tik ruošiausi valgyti.
- Amen. - Amen.
Ar čia yra anūkas?
Dėl jų?
Tai aš mokausi.
Mokykla man jį davė.
Šeštos klasės baigimo diplomą.
Tai lankote mokyklą kartu su vaikais?
Taip. Dauguma jų - geri vaikai,
bet keli - tikros rakštys subinėje.
Kas jus privertė nuspręsti eiti į mokyklą?
Nežinau, kaip jūsiškė,
bet mano šeima gyveno taip skurdžiai,
kad neišgalėjo leisti į mokyklą net berniukų.
Močiute,
mano mama nematė prasmės leisti mergaitę į mokyklą.
Tada jūs suprantate.
Tą jausmą, kai jautiesi atskirtas nuo pasaulio.
Visada arba gėdijausi, arba bijojau.
Pykdavau ant savo pačios vaikų, kad šie išmoko skaityti.
Bijojau, kad žiūrės į mane iš aukšto.
Bet, žiūrėkit, esu trečia savo klasėje!
Vos netapau antra.
Oho!
Jaučiate skonį, ar ne?
Bet kaip?
Mano pažįstama moteris kas keletą mėnesių lanko savo dukrą.
Ji visada parsiveža namo du pilnus lagaminus.
Močiute, kas yra?
Dar kartą paragauk ryžius.
Pažiūrėkit!
Jauni žmonės nejaučia skirtumo.
Šie ryžiai užauginti mūsų šalyje.
Kaip tu atskiri?
Jie labiau primena riešutus.
Šiek tiek saldesni, sunkiau kramtomi.
Tais laikais balti ryžiai buvo prabanga.
Augindavome juos, bet jie viską paimdavo.
O dabar baltus ryžius valgom visada
ir net nepastebim.
Manote, kad tai gerai?
Kai pirmą kartą atvykau į šią šalį,
turėjom labai mažai pinigų.
Gyvenome Osakoje.
Pamenu, eidavau pro maisto kioskus prie traukinių stoties
ir bandydavau įsivaizduoti, koks kiekvieno patiekalo skonis.
Turbūt gerai įgudau.
Man net seilės susikaupdavo.
Kaip tada, kai pirmąkart užuodžiau kavą.
Maniau, kad tai - nuostabiausias kvapas.
Prabėgo metai, kol galiausiai pirmą kartą gurkštelėjau…
- Tokia karti! - Būtent!
Visai ne tokią įsivaizdavau.
Bet šiais laikais
aš net nebeišalkstu.
Valgau, nes ateina laikas.
Aš jau nebegaminu kimčių.
Perku po 300 jenų už stiklainį.
Tais laikais…
Būčiau turėjusi išparduoti visą vežimėlį, kad tiek uždirbčiau.
Šie ryžiai man primena…
Jie man primena motiną,
dieną, kai ištekėjau.
Močiute,
kas yra?
Tiesiog elgiuosi kaip kvailė.
- Atsiprašau. Nereikėjo mums važiuoti… - Nežiūrėk į jos ašaras iš aukšto.
Ji užsitarnavo teisę paverkti.
Žinau, kad manęs nepažįstat…
bet nesijaudinkit.
Pasirūpinsiu tamsta kiek galėdama geriau.
Buvote grįžusi namo?
Dukart.
Kartą aštuntajame dešimtmetyje, po to - prieš kelerius metus.
O jūs?
Iš pradžių stigo pinigų,
paskui - laiko.
Dabar nematau prasmės.
Iš to, ką girdžiu, ten nieko nebeliko.
Taip, daug kas pasikeitė.
Bet eidamas gatve girdi savo kalbą,
užuodi savo maistą.
Žemė po kojomis atrodo kitokia.
Tada tavo siela žino…
kad ši žemė - išties mano namai.
Dėl to ir važiuojame.
Mano brolienė…
Mano brolienė mirė prieš kelias dienas.
Ji buvo toks geras žmogus.
Nors jos širdis troško daugiau,
ji pirmiausia galvojo apie mus.
Mano brolienė…
Mano brolienė,
jei tik ji būtų galėjusi grįžti dar kartą.
Kokia ji būtų buvusi laiminga.
O dabar…
Dabar per vėlu.
Jums ne per vėlu.
Ar netiesa?
Jūs.
Jums net nerūpi mūsų žemė.
Bet pamanėte, jei atsivešite močiutę, ji mane įkalbės parduoti?
Taip.
Jūs negailestingas.
Visai neturite gėdos?
Aš iš jūsų nevagiu.
Niekas nebando jūsų apgauti.
Siūlome jums didžiulį turtą.
Bet vietoj to, kad padėkotumėt,
elgiatės, lyg susidūrusi su neteisybe.
Dabar viskas kitaip.
Dabar jų eilė mums atsiskaityti.
Tikrai tuo tikite?
Taip.
Mama.
Jam pagaliau nukrito karštis.
Reiktų išvirti košės.
Mama…
Turiu su tavim pasikalbėti.
Kas yra?
Kas su tavim taip pasielgė?
Pasakyk jo vardą!
Pasakyk man.
Jis tave paėmė prievarta?
Ne.
Buvo ne taip…
Tai kodėl jį gini?
Koks bailys šitaip pasielgia ir neprisiima atsakomybės?
Pati kalta, maniau, kad esi protinga mergaitė.
Kaip galėjai būti tokia kvaila?
Mama…
Atsiprašau.
Žinai, ką dabar tai reiškia tau.
Šitam vaikeliui.
Žinai?
Sundža…
ar įmanoma priversti jį tave vesti?
Viskas baigta, mama.
Jis išvyko.
Aš tiesiog buvau kvaila.
Dabar suprantu.
Ta moteris nori mirti tame name.
Argi to nesupratai?
Pati sakei,
jos vaikams praverstų tie pinigai.
Taigi,
tokia mūsų dalia?
Nuolat aukotis dėl savo vaikų?
Kada tam ateis galas?
Kai mirsime?
Ko tu manęs prašai?
Pasakyk labai aiškiai.
Ar negali pasiekti viršūnės
palikęs ją ramybėje?
Ne.
Toks mano darbas.
Taip uždirbu maistui ant stalo.
Atsiprašau, kad nesu kaip mylimas pastorius Li.
Kaip tai susiję?
Jis man kai ką primena.
Ir tiek.
Man metas. Atvažiuoja traukinys.
Palydėsiu tave.
Žinau, kad esi geras berniukas.
Žinau, kad gerai tave išauklėjau.
Negnaibyk ryžių!
Žinai, kad tai užtraukia nesėkmę.
Kas yra?
Kas nors mirė ar ką?
Kas vyksta?
Kas?
Valgyk.
Bek Solomonai.
Prieš valandą man paskambino jos teisininkai.
Tau pavyko.
Pasitelkei močiutę.
Tai genialu.
Taip.
Ką gi, visi.
Naomi, Arimoto, jūs taip pat. Atšvęsime.
„Château Budweiser“ visiems!
Sveikinu.
Ačiū.
Pripažįstu, nemaniau, kad tau pavyks.
Neįvertinau tavęs.
Tomas mus šaukia. Eime?
Tuoj ateisiu.
Klausau?
Alio?
Būk geras ir pasakyk, kad manęs pasiilgai.
- Ar bent jau įtikinamai pameluok. - Laukiau tavo skambučio.
Ne, nelaukei.
Šiandien skambinau keturis kartus.
Kelioms dienoms buvau išvažiavęs namo.
Kas tai?
Ten vakarėlis?
Solomonai!
Sudariau svarbų sandorį.
Mes švenčiame.
Aišku, kad sudarei.
Regis, išsiųsti tave į Ameriką
vis tik buvo teisingas pasirinkimas.
Turbūt tavo noras išsipildė.
Bet ar kada nors pagalvoji, kas buvo prarasta?
Turėtum dėl manęs džiaugtis.
Atsisakau.
Bent jau sakau tą atvirai.
Neabejoju, kad yra nekenčiančių tavęs dėl tavo sėkmės.
Kada tave pamatysiu?
Galbūt niekada.
Tu nepasikeitei.
Tu ir šitie žaidimai - apgailėtini.
Klysti.
Aš labai pasikeičiau.
Tu sergi?
Hana!
Ponia?
Kaip jaučiatės?
Gyvas, jūsų dėka.
Vaistininkas Ču sako, kad gerai sveikstate.
Nuo tokių žodžių ant širdies lengviau.
Mano tėvams taip pat palengvės.
Aš…
Norėčiau nuvykti į miestą išsiųsti telegramą.
Pakviesiu berniuką, kad perduotų žinutę.
Norėčiau nuvykti pats.
Išmėginti savo kojas.
Bet jūs neturėtumėt taip greit keltis ir vaikščiot.
Jei keliausiu į Osaką, turiu sustiprėti.
Būtinai privalote vykti?
Žinau, kad jūsų laukia bažnyčia,
bet jei mirtumėte čia,
taip toli nuo namų…
Tiek daug kartų vos nemiriau.
Žinau pernelyg gerai.
Aš to nebijau.
Antra vertus, gyventi
man yra sunkiausia.
Bent jau leiskit mano dukrai jus palydėti.
Prašau…
Nenoriu niekam pridaryti rūpesčių.
Negaliu išleisti jūsų vieno.
Minutėlę. Tuoj ją pakviesiu.
Sundža!
Atsiprašau, kad apsunkinau tave su motina.
Leisk pavaišinti tave pietumis.
Anoks čia vargas.
Gal turguje ko nors bus.
Yra makaronų užkandinė.
Girdėjau žmones apie ją kalbant.
Ji ne per toliausiai nuo čia.
Nuostabu.
Tokiu atveju,
išsiųsime telegramą po pietų.
Sakiau jums apie tai.
Atsikratykit jų.
Kas čia?
Užrašykite.
Tiek daug girdėjau apie šį turgų. Jis nuostabus.
Išties didelis.
Prašau, mums reikia eiti.
Gana šito…
Solomonai.
- Ne… Tomai. - Atsiprašau, jis jums perskambins.
Tomai, neišjunk…
Aš tavo bosas, po galais.
Lįsk iš čia ir atšvęsk.
Genijus.
Ei.
Į sveikatą.
Į sveikatą!
Tai…
Mama,
ką čia veiki taip vėlai?
Ji norėjo grįžti,
dar kartą pamatyti tėvynę.
Apie ką tu kalbi?
Nenoriu, kad tavo tetos pelenai būtų palaidoti čia.
Noriu parvežti ją namo.
Aš irgi. Noriu grįžti namo.
Aš pirmą kartą restorane.
Greitai atnešėt!
Nenorime, kad mūsų klientai lauktų.
Kas tave išmokė taip gerai kalbėti japoniškai?
Vaikystėje turėjau mokytoją.
Šimizu-san.
Mes buvome geri draugai.
Mačiau visas tavo knygas.
Turbūt labai daug žinai.
Nesu tuo tikras.
Su amžiumi
suprantu, kad labai daug nežinau.
Tiesą pasakius,
dažniausiai jaučiuosi kvailas.
Ar pasimelstum su manim?
Tėve, ačiū už maistą, kurį netrukus valgysim.
Ir ačiū už tai, kad mumis rūpiniesi,
nukreipi teisingu keliu.
Meldžiamės Kristaus vardu.
Amen.
Sundža, jau gali atsimerkti.
Skanu.
Manau, būtų nenuoširdu iš mano pusės
tai dar ilgiau slėpti.
Žinau, kad laukiesi.
Neketinu tavęs barti.
Užsiminiau tik todėl, kad…
gal tau praverstų
tokiu metu turėti draugą.
Jei galima.
Dėl vaiko,
ar galvojai pasiūlyti vaiką kitai šeimai?
Galbūt bevaikei porai.
Žinau, kad sunku, bet…
Ką tu sakai?
Jei auginsi vaiką viena, atgarsiai…
Neturiu iliuzijų dėl savo likimo.
Suprantu, kad mudu su vaiku būsime atstumtieji…
kad turėsiu išeiti iš pensiono, kad nesužlugdyčiau motinos verslo.
Visa tai žinau.
Ir vis tiek…
Aš…
Mane mylėjo atstumtasis.
Mano tėvas.
Keista, kiek daug dabar apie jį galvoju.
Didžiąją gyvenimo dalį jam sakė, kad jis niekad neves
ir neturės savo vaiko.
Bet štai aš čia.
Esu čia, nors neturėčiau būti.
O dabar…
mano vaikas čia, nors jo neturėtų būti.
Ir jis bus mylimas.
Net jei reikės dirbti, kol nulūžinės nagai,
maus nugarą ir pilvas bus tuščias,
mano vaikui…
jam nieko netrūks.
Tą aš jam pažadu.
Mano tėvas…
jis tą patį pažadėjo man, kai gimiau.
Ne.
Aš ne…
neatsižadėsiu šito vaiko.
Atsiprašau, Sundža.
Suklydau.
Sirgau tokią didelę gyvenimo dalį.
Nusimanau apie knygas, taip.
Bet labai mažai težinau apie žmones.
Ir išgirdęs tavo žodžius…
susigėdau.
Nenorėjau tavęs gėdinti.
Ne.
Aš tau už tai dėkingas.
Dėkingas?
Tas žmogus…
gali jį pamiršti?
Noriu.
Jei taip,
kaip manai, ar galėtum pamilti kitą?
Koks dabar skirtumas?
Niekas manęs neims.
Bet jei tai būtų įmanoma…
Jei kas nors tavęs paprašytų…
palikti namus…
ir pradėti iš naujo…
galėtum?
Bet…
supranti, kad aš…
Laukiesi kito vyro vaiko.
Suprantu.
Ir klausiu, ar,
galbūt…
prabėgus užtektinai laiko…
galėtum išmokti pamilti kitą?
Išvertė Sandra Siaurodinė