A japán nyelvű megszólalások kékkel, a koreai nyelvűek sárgával szerepelnek.
(koreaiul) Mit csinálsz? Vágd fel azt a kimcshit!
Farkaséhesek!
Étel felszolgálva!
Együnk! Együnk!
Ebédidő!
Én az éretlen kimcshit szeretem a legjobban.
Amin érezni még a fokhagymacsírát.
A te bendőd mondott már bármire nemet?
Szundzsa, jól vagy?
Tessék!
Köszönöm!
Mondd Kiunghínak, hogy bemegyek a videotékába!
Szép napot!
Dolgozz keményen!
Múlt éjjel rizssütiről álmodtam.
Tényleg?
Egy egész tányérnyi volt.
- Még neked is adtam, nővérem. - Finom volt?
Kiunghí, ébresztő!
Kiunghí.
Kiung…
Szundzsa…
A gyomrom.
Romlott kagylót ehettem tegnap?
Ez szörnyű.
Nem attól lehet, hogy nemsokára vérzésed lesz?
A múlt hónapban kimaradt.
Készítek neked doraji-főzetet.
MIN JIN LEE KÖNYVE ALAPJÁN
Pacsinkó
Mondd meg anyádnak, hogy sajnálom az áremelést!
Teljes a káosz most, hogy Ko Hanszu nincs itt.
Nem kellett volna már visszajönnie?
Azt hallottam, hogy csak egy hétre ment el.
Így van.
De ki tudja? Talán egyáltalán nem jön vissza.
Miért mondja ezt?
Egy olyan férfinak, mint Ko Hanszu, vannak lehetőségei.
Nem az a legnagyobb álma, hogy Puszanban legyen halkereskedő.
Belegondolni is rossz, hogy minden olyan lesz, mint előtte.
Lehet, hogy szigorú, de tisztességesen fizetett.
Hát, jó volt, amíg tartott, nem igaz?
Ide nézzenek!
Ide! Olcsón adom!
Ki lehet az?
Majd én megnézem.
Itt milyen lenne?
Az emlékek társaságában.
Nem túl elcsépelt?
Nagymama,
ne fájjon emiatt ennyit a fejed!
A sírtábla bármelyik nap elkészülhet.
Jó ég!
Miért jött el ilyen messzire?
Hogy kérdezhet ilyet?
Muszáj volt eljönnöm,
hogy lássam, hogy viseli.
Ő itt Ri lelkész, egyenesen Koreából.
Néhány hónapja van velünk a templomban.
Nem is tudjátok, milyen szerencsések vagyunk vele.
Parancsoljon!
A mi Kiunghínk,
nem ismertem régóta,
de tudom, hogy kivételes volt.
Szeretett örömet okozni másoknak, igaz?
Bárcsak látta volna, mielőtt a rák felemésztette az erejét!
Még az ő korában is
beleszeretett volna.
A szívébe láttam, felismertem benne a jóságot.
Igazából ennél többet nem is kell látnunk másokban.
Maga igazi mestere a szavaknak.
Könyvet kéne írnia.
Nem bánja, ha áthelyezem?
Igen, kérem, tegye át!
A szerettei mellett a helye.
Sokkal jobb.
Imádkozzunk közösen?
Igyekezzetek!
Drága mennybéli atyánk,
azért jöttünk ma össze,
hogy emlékezzünk gyermekedre, aki megtért hozzád.
Köszönjük, hogy kegyelmedbe fogadtad szeretett testvérünket.
Ámen.
Szundzsa, iparkodj haza! Jön a vihar.
Ez az utolsó dolgom.
Ki tudja, mekkora kárt fog okozni!
Ko Hanszu!
Már kezdtük azt hinni, hogy megfeledkezett rólunk.
Sokat aggódtunk maga miatt!
Kárpótlásul a távollétemért.
Túl szép, hogy felszakítsam.
Tanulj meg kevésbé szentimentális lenni!
Nem tudom, hogy kell leolvasni az időt.
Akkor megtanítalak.
Okos kis fejed van. Hamar megérted.
Én…
várandós vagyok.
Mondanod kell valamit.
Biztos vagy benne?
Szundzsa.
Fiút adsz nekem.
Nem tudhatod, hogy fiú lesz.
De, én tudom.
Biztos vagyok benne.
Akkor csalódott leszel, ha lány.
De attól még ugyanúgy szeretned kell.
Ha lány, akkor veszek neki szép ruhákat.
És remélem, olyan okos lesz, mint az anyja.
Akkor mikor látogatod meg anyámat?
Persze meg fog lepődni.
De ha hamar egybekelünk, akkor megnyugszik.
Miért beszélsz hirtelen házasságról?
Azt hittem, tudtad, mi volt ez.
Tudtam?
Ez mit jelent?
Nem vehetlek el.
Családom van.
Oszakában feleségem van,
és három lányom.
Nem igazán szerelmi házasság,
inkább szükség szerint elrendezett.
Szükség szerint elrendezett?
Üzleti okokból volt rá szükség. Nincs köztünk érzelem.
Te, anyád,
és a gyerekünk, nem fogtok szükséget szenvedni.
Megveszem a legnagyobb házat Jeungdóban.
Mit szólnál Dzsijun házához?
Amúgy sem tudják tovább fenntartani.
Megtanulsz olvasni,
és az órát értelmezni.
Lesz még több gyerekünk, és jól fogunk élni.
Akár lányok is.
Te is tudod,
milyen ma a világ.
Gyerekek fekszenek le este úgy,
hogy nem kelnek fel többé.
Lányok pár tálka tésztáért árulják az ártatlanságukat.
Az idősek csendben elszöknek meghalni,
hogy a fiatalok eleget tudjanak enni.
Szundzsa.
A házasság csak egy egyezség.
Meglátod, hogy észszerű az ajánlatom.
Miről beszélsz?
Az olyanok, mint mi,
így tudják túlélni.
Szundzsa.
Akkor…
a legelejétől ez volt a terv?
Hogy házasságra kényszeríts,
mert más nem venne el?
Végtére is
ki merné elvenni egy nyomorék lányát…
Nem beszélhetsz így apámról.
A gyerekem örökölheti az apád torzságát.
Nincs igazam?
Úgyhogy halljam, ki hoz itt átkot kire!
Szundzsa.
Gyere vissza!
Azonnal gyere vissza!
Jól van?
Jól vagyok.
Meg tudnák mutatni
a nyomorék özvegyének panzióját?
De jó 40 perc hegynek fel.
Menni fog.
Anyám.
Nagymama.
Adj magadnak egy-két napot!
Mi az, gondolod, hogy összeomlok ennyitől?
Ezek csak tárgyak.
Még ez a ház is. Egy tető, pár fal,
semmi több.
(japánul) Egy szervezett bűnözéssel kapcsolatban álló ismert alak
halála után komoly vagyont hagyott unokájára.
Most Yoshi Mamorut is utolérték a korrupcióval
és bennfentes kereskedelemmel kapcsolatos vizsgálatok.
Alig tudtam anya lenni akkoriban.
Napi 14 órát dolgoztam a hét minden egyes napján.
A nagynénéd nélkül nem tudom, mi lett volna velünk.
Ne emészd magad túl sokat!
Ideje, hogy magadra is gondolj.
Úgy beszélsz, mintha nehéz lenne ez az élet.
Na, elég. Menj vissza dolgozni!
Mi értelme egy öregasszonyt pátyolgatni?
Amiatt nem kell aggódnod.
Megértik a helyzetet.
Amellett nincs is mit csinálni.
A tulajdonosnő újra elutasított minket.
Mi?
Azt a rengeteg pénzt?
Képzeld el a sok mindent, amit megadhatna belőle a gyerekeinek!
Az a pénz nem piszkos vagy ilyesmi.
Mi baja annak a nőnek?
Akkor ez rád nézve mit jelent?
Egy darabig feketelistán leszek, gondolom.
Újra meg kell másznom a szamárlétrát.
Mi más választásom van?
Bárhogy is, az az üzlet kútba esett.
Bárcsak érteném,
hogy egyesek miért ragaszkodnak a múlthoz!
Mi jó származik abból?
Nem támasztja fel a halottakat, igaz?
Nagymama.
Gyere el velem Tokióba!
Micsoda?
Kérlek, beszélj vele!
Én?
Mit mondhatnék én?
Mondd azt neki, amit nekem!
Ha egy házra nézünk, az csak tető, meg falak.
És a holtak nem jönnek vissza.
Nagymama, kérlek!
Miről beszélgetnek? Te hallod?
Mondd már! Túl fogja élni?
Korábban is küzdött már ezzel a kórral.
Úgy tűnik, a halál egyszer már kopogtatott nála.
Kár, hogy messze van a családjától.
Vajon élnek még a szülei?
- Az az övé? - Igen.
Derítsük ki a nevét!
- Ezek drága ruhák. - Nézze azt a sok könyvet!
Milyen nehéz lehetett ekkora súlyt cipelni!
Mi van erre írva?
„Kedves anyám és apám!
Épségben megérkeztem Puszanba.
Türelmetlenül várom, hogy Oszakába érjek az Urat szolgálni,
és hogy elkezdjem az új életemet Joszebbel és Kiunghíval.
Egyet se aggódjatok!
Kitűnően vagyok.
Szerető fiatok: Iszak.”
Iszak? Az meg milyen név?
Szerintem bibliai.
Tessék, Phenjanba valósi.
Egy olyan keresztény északról.
Komolyan kell venned a betegségét.
Ez tüdővész.
Jelentenünk kell.
Hogy tegyem ki ilyen állapotban?
Nénémasszony…
gondolj a lányodra,
a lakóidra!
Meglátjuk, hogy túléli-e az éjszakát.
- Üdvözlöm! - Mit keres itt megint?
Ő meg ki?
Elnézést a zavarásért!
A nagymamája vagyok.
Beszélhetnénk egy percet?
- Kérem, ne fáradjon… - Semmiség.
Éppen enni készültem.
- Ámen. - Ámen.
Van itt unoka?
Ja, hogy azok miatt?
Én tanulok.
Most kaptam az iskolától.
Bizonyítvány a sikeres hatodik évről.
Akkor gyerekekkel jár iskolába?
Igen. A legtöbbjük rendes,
de akad köztük égetnivaló is.
Miért döntött úgy, hogy beül a padba?
Nem tudom, magánál hogy volt,
de mi olyan szegények voltunk,
hogy még a fiúkat sem tudta iskoláztatni a család.
Nagymama,
anyám értelmetlennek találta, hogy egy lány tanuljon.
Akkor maga megérti.
Azt az érzést, hogy el van vágva a világtól.
Mindig szégyenkeztem, vagy féltem.
A saját gyerekeimre is mérges tudtam lenni, hogy olvasni tanulnak.
Féltem, hogy még a végén lenéznek.
De nézze, harmadik legjobb lettem az osztályban!
Kis híján második.
Ejha!
Maga érzi, ugye?
De hát hogyan?
Egy ismerős asszony párhavonta meglátogatja a lányát.
Mindig két teli bőrönddel hoz haza.
Nagymama, miről van szó?
Kóstolj bele újra a rizsbe!
Most nézze meg!
A fiatalok nem érzik a különbséget.
Ez a rizs a hazánk földjén termett.
Honnan tudod?
Diósabb az aromája.
Kicsit édeskésebb, és nehezebb rágni.
Akkoriban a fehér rizs luxusszámba ment.
Mi termeltük, de mindet elvették.
De már minden étkezéskor fehér rizst eszünk,
és észre sem vesszük.
És maga szerint ez jó dolog?
Amikor először jöttem ebbe az országba,
akkor rém kevés pénzünk volt.
Oszakában éltünk.
Emlékszem, hogy sétáltam az ételstandok előtt a pályaudvarnál,
és próbáltam elképzelni, minek milyen íze lehet.
Elég jól belejöhettem a dologba.
Szó szerint folyt a nyálam.
Mint mikor először éreztem kávéillatot.
A legcsodásabb illatnak tartottam.
Ez évekkel azelőtt volt, hogy végre először belekortyoltam…
- Annyira keserű! - Pontosan!
Nem olyannak képzeltem.
De manapság
meg sem éhezem.
Akkor eszem, ha ideje van.
Már kimcshit sem csinálok.
Háromszáz jenért veszem üvegjét.
Akkoriban…
ennyiért az összeset el kellett volna adnom a kiskocsimról.
Ez a rizs eszembe juttatja…
eszembe juttatja anyámat,
a napot, amikor férjhez mentem.
Nagymama,
mi a baj?
Milyen nevetséges vagyok!
- Sajnálom. Nem kellett volna eljönnünk… - Ne nézze le a könnyeit!
Rászolgált, hogy szabadjára engedje.
Tudom, hogy nem ismer…
de ne aggódjon!
Minden tudásommal gondoskodom magáról.
Hazatért valaha?
Kétszer.
Egyszer a 70-es években, aztán pár éve.
Hát maga?
Először nem volt rá elég pénzem,
aztán meg elég időm.
Most meg már nem látom értelmét.
Már semmi sem olyan, mint volt, ahogy hallom.
Igen, sok minden megváltozott.
De végigmenni az utcán, hallani a saját nyelvünket,
érezni az ételeink illatát…
A talajt is másnak érzi az ember a talpa alatt.
És akkor a lelkünk tudja…
…ez a föld az igazi otthonunk.
Ezért megyünk oda.
A sógornőm…
A sógornőm meghalt pár napja.
Csodálatos ember volt.
Még ha a szíve többre is vágyott,
ő ránk gondolt először.
A sógornőm…
A sógornőm
bárcsak még egyszer visszamehetett volna!
Milyen boldoggá tette volna!
És most…
És most már túl késő.
Magának nem túl késő.
Igazam van?
Maga.
Maga nem is kíváncsi a földünkre.
De arra gondolt, ha elhozza a nagyanyját, attól eladom?
Igen.
Könyörtelen alak.
Nem szégyelli magát?
Nem lopom meg magát.
Senki nem akarja rászedni.
Egy vagyont kínálunk.
De hála helyett úgy tesz,
mintha igazságtalanság érné.
Megváltoztak a dolgok.
Rajtuk a sor, hogy elszámoljanak velünk.
Maga tényleg hisz ebben?
Igen.
Anyám.
Végre lement a láza.
Csinálnunk kéne egy kis kását.
Anyám…
Muszáj beszélnem veled.
Mi az?
Ki tette ezt veled?
Mondd meg a nevét!
Áruld el!
Rád erőltette magát?
Nem.
Nem erről volt szó…
Akkor miért véded?
Milyen gyáva alak tesz ilyet, hogy aztán ne vállalja a felelősséget?
Az én hibám, mert azt hittem, megvan a magadhoz való eszed.
Hogy lehettél ilyen ostoba?
Anyám…
Bocsánat!
Tudod, mit jelent ez rád nézve.
A gyerekre nézve.
Tudod?
Szundzsa…
sehogy nem lehet rábírni, hogy elvegyen?
Ennek befellegzett.
Elment innen.
Esztelen voltam.
Már látom.
Az az asszony abban a házban akar meghalni.
Te nem láttad rajta?
Magad mondtad,
hogy a gyerekei milyen jól járnának azzal a pénzzel.
Akkor
ez lenne a sorsunk?
Folyton áldozatot hozni a gyerekeinkért?
Meddig tart?
A halálunkig?
Mit kérsz tőlem, mit tegyek?
Nagyon világos választ adj!
Nem lehetnél úgy a csúcson,
hogy ezt az asszonyt békén hagyod?
Nem.
Ez a munkám.
Ezzel keresem a kenyerem.
Bocsánat, hogy nem vagyok közkedvelt pap, mint Ri lelkész.
Mi köze van neki ehhez?
Emlékeztet valakire.
Ennyi az egész.
Mennem kéne. Jön a vonat.
Odakísérlek elbúcsúzni.
Tudom, hogy rendes fiú vagy.
Tudom, hogy jól neveltelek fel.
Ne piszkáld már a rizsedet!
Tudod, hogy balszerencsét hoz.
Mi van itt?
Meghalt valaki, vagy mi?
Mi folyik itt?
Mi az?
Egyél!
Pek Szolomon.
Most hívtak a nő ügyvédei, egy órája.
Összehoztad.
Bevetetted a nagyanyádat.
Zseniális.
Igen.
Oké, emberek.
Naomi, Arimoto, ti is. Ünnepelni fogunk.
Château Budweisert mindenkinek!
Gratulálok!
Köszönöm!
Bevallom, nem hittem, hogy van esélyed.
Félreismertelek.
Tom hív minket. Mehetünk?
Máris megyek.
Halló?
Légy jó fiú, és mondd, hogy hiányoztam!
- Vagy legalább hazudj ügyesen! - Vártam, hogy felhívj.
Nem vártad.
Négyszer hívtalak ma.
Pár napra hazamentem.
Mi ez?
Valami buli?
Szolomon!
Lezártam egy fontos üzletet.
Ünnepelünk.
Persze hogy neked sikerült.
Úgy tűnik, mégis jó döntés volt,
hogy elküldtek Amerikába.
Gondolom, valóra váltak az álmaid.
De gondoltál valaha mindarra, ami ezért odalett?
Örülnöd kéne a sikeremnek.
Nem örülök.
Legalább megmondom őszintén.
Nem kétséges, vannak, akik utálnak a sikeredért.
Mikor látlak?
Talán soha nem fogsz.
Nem változtál.
Szánalmasak ezek a kis játszmáid.
Tévedsz.
Rengeteget változtam.
Beteg vagy?
Hana!
Asszonyom?
Hogy érzi magát?
Élőnek, hála magának.
Csu gyógyszerész szerint szépen gyógyul.
Megkönnyebbülve hallom.
A szüleim is így éreznek majd.
Én…
A városba indulok sürgönyözni.
Hívok egy fiút, hogy elvigye az üzenetét.
Inkább magam mennék.
Átmozgatom a lábam.
De korai még erőltetnie magát.
Ha Oszakába megyek, akkor erősödnöm kell.
Muszáj mennie?
Tudom, hogy várja egy templom,
de ha ott halna meg,
olyan távol az otthonától…
Sokszor volt már közel a halál.
Jól tudom, milyen.
Nem félek tőle.
Másfelől az élet az,
ami nehéz nekem.
Legalább a lányom hadd kísérje el!
Kérem…
Nem akarok gondot okozni.
Nem engedhetem el egyedül.
Csak egy perc. Idehívom.
Szundzsa!
Sajnálom, hogy teher voltam neked és anyádnak.
Hadd vigyelek el ebédelni!
Nem volt teher.
Talán akad valami hely a piacon.
Van ott egy tésztázó.
Hallottam, hogy emlegetik.
Nincs messze innen.
Csodálatos.
Ebben az esetben
ebéd után adjuk fel azt a sürgönyt.
Megmondtam.
Szabadulj meg ezektől!
Mi ez?
Írd össze!
Sokat hallottam már erről a piacról. Pompás.
Tényleg hatalmas.
Kérlek, menjünk!
Elég ebből…
Szolomon!
- Ne, hé! Tom! - Bocsánat, vissza fogja hívni!
Tom, ne tedd le…
A kibaszott főnököd vagyok!
Ki innen, ünnepeljünk!
Zseniális.
Hé!
Egészségünkre!
Ez most…
Anyám,
hogyhogy ilyen későn?
Vissza akart menni,
hogy még egyszer lássa a hazánkat.
Miről beszélsz?
Nem akarom a nénikéd hamvait itt eltemetni.
Haza akarom őt vinni.
És én is haza akarok menni.
Most vagyok először étteremben.
Ez gyors volt!
Nem várakoztatjuk meg a vendégeinket.
Ki tanított meg ilyen jól japánul?
Gyerekkoromban volt egy magántanárom.
Simizu-szan.
Remek barátom volt.
Láttam a sok könyvedet.
Biztos sok mindent tudsz.
Nem biztos.
Ahogy egyre idősebb vagyok,
rájövök, milyen sok dologról nem tudok.
Hogy őszinte legyek,
többnyire ostobának érzem magam.
Imádkoznál velem?
Atyám, hálát adunk ezért az ételért.
És köszönjük, hogy óvsz minket,
és hogy a helyes útra vezérelsz.
Krisztus szent nevében.
Ámen.
Szundzsa, most már kinyithatod a szemed.
Finom.
Álságosnak érezném,
ha tovább titkolnám.
Tudom, hogy várandós vagy.
Távol áll tőlem, hogy elítéljelek.
Csak azért hozom szóba,
mert talán segít neked,
ha van egy barátod ebben az időszakban.
De ha megengeded…
A gyermek…
Gondoltál rá, hogy felajánld egy családnak?
Esetleg egy gyermektelen párnak.
Tudom, hogy nehéz, de…
Miről beszélsz?
Egyedül felnevelni egy gyereket, a következmények…
Nincsenek illúzióim a sorsomat illetően.
Felfogtam, hogy a gyerekemmel kiközösítenek majd…
hogy el kell hagynom a panziót, hogy ne ártsak anyám üzletének.
Tisztában vagyok mindennel.
És mégis…
Engem…
szeretett valaki, akit kiközösítettek.
Az apám.
Furcsa, mennyit gondolok rá mostanában.
Élete nagy részében azt hallotta, hogy sosem lesz felesége,
vagy saját gyereke.
De itt vagyok.
Itt vagyok, pedig nem kéne itt lennem.
És most…
itt van a gyermekem, noha nem kéne itt lennie.
És szeretni fogják.
Még ha a körmöm szakadtáig is kell dolgoznom,
sajgó háttal, üresen korgó gyomorral,
az én gyermekem…
nem fog hiányt szenvedni semmiben.
Ezt megfogadtam neki.
Apám…
ugyanezt fogadta meg, amikor megszülettem.
Úgyhogy nem.
Nem mondok le…
erről a gyerekről.
Bocsáss meg, Szundzsa!
Tévedtem.
Az életem java részében beteg voltam.
Sok könyvet olvastam, igen.
De az emberekről vajmi keveset tudok.
És most, ahogy hallgattam a szavaidat…
elszégyelltem magam.
Nem ez volt a célom.
Nem.
Én hálás vagyok érte.
Hálás?
Ezt az illetőt…
el tudod felejteni?
El akarom.
Ha így van,
szerinted tudnál valaki más iránt érezni?
Mit számít az már?
Senkinek nem fogok kelleni.
De ha lehetséges lenne…
Ha valaki arra kérne…
hogy hagyd el az otthonod…
és kezdj új életet…
akkor képes lennél rá?
De…
azt tudod, hogy én…
Egy másik férfi gyermekét várod.
Tudom.
És azt kérdezem tőled,
hogy esetleg…
elég idő elteltével…
meg tudnád-e tanulni, hogy mást szeress.
A feliratot fordította: Binder Natália