Japansk dialog i blå undertekster Koreansk dialog i gule undertekster
(på koreansk) Han hedder Koh Hansu.
Og man siger, at han har meget blod på hænderne.
Han gør det beskidte arbejde for en magtfuld mand i Japan.
Når man hører den slags, spekulerer man på,
om han er en af dem?
Eller er han stadig en af os?
Hvem ved noget om den slags? Jeg ved kun, at hans priser er rimelige.
Der er ikke noget pjat med ham, og han har intet tilovers for fæhoveder.
Den kvinde, der laver mad til ham her,
fortalte mig, at han aldrig har den samme skjorte på to gange.
Han bruger den én gang og smider den ud.
Er det ikke utroligt? Hvem tror han egentlig, han er?
Han ved, hvordan verden er skruet sammen.
Han er kommet for at vise min far sin respekt to gange.
De er blevet ret glade for hinanden.
Men, Jiyun, tror din far, at han vil slå sig ned her?
Eller tager han tilbage til Osaka?
Hvis han fik sit eget hjem her…
…kunne han måske godt slå sig ned.
Det tror jeg, han gør.
-Ti stille! -Jamen, far, en underarm. Det er reglen.
Længden på min underarm!
Tror du, jeg sætter mine priser
ud fra en lille rollings arm?
Jeg beder Dem, hr.
Bland dig udenom.
Din søn må stå til ansvar for sin respektløshed.
Hvis du ønsker det, kan jeg jo strække din arm.
Jeg køber de her.
Fem yen for de 20 trommefisk.
Som tegn på min taknemlighed.
Fjern den.
Hr. Koh Hansu!
BYGGER PÅ MIN JIN LEES BOG
(på japansk) Hygger I jer, alle sammen?
Jeg så lige brudens og gommens forældre.
Nu ved jeg, hvor parret har deres gode udseende fra!
Så alle ønsker, at jeg svigter.
Det passer ikke. Du må ikke altid tro det værste om os.
Jeg skal prøve.
Landet har forandret sig meget, siden du tog til USA.
Alt for mange mennesker tjener alt for mange penge alt for hurtigt.
Folk, man for få år siden, dårligt havde hørt om.
Måske er det lige dem, landet har brug for.
Såsom en søn af en pachinko-mand?
Jeg laver sjov! Vi to er da gamle venner.
Jeg kommer i tanke om noget, du sagde, da vi var børn.
Hvad?
Du fortalte, at din far sagde til dig,
at koreanere må være opdraget som hunde.
Hvorfor maser vi ellers fjæset ned i vores madskåle
i stedet for at samle dem op, som I gør?
-Sagde jeg virkelig noget så grimt? -Ja, det gjorde du.
Vi var jo kun børn.
Jeg må have misforstået min far.
Det var i hvert fald smart af jer at slå Colton sammen med Abe-san.
Han er den bedste bygherre her. Han har indflydelse.
Bestemt. Halvdelen af finansministeriet
kommer til hans datters bryllup. Det hjælper.
Ja, vi er mange her.
Men bare rolig. Med det slips passer du fint ind.
Lad mig gætte.
Armani.
Hermès. Du har klaret dig godt.
Det bliver interessant at se, hvad Abe-san synes om dig.
En, to, tre. Sig appelsin!
Tættere sammen.
Du var ung, da du rejste, ikke sandt?
Jeg var 14.
Jeg hørte, at du også har været i USA.
Ja, Cambridge.
Harvard.
Business school.
Hvordan var Harvard Business School så?
Det var en god uddannelse i amerikanernes mentalitet.
På hvilken måde?
Amerikanerne elsker spil og lege.
Det ser man overalt.
Når jeg mødte nogen, fortrinsvis mænd,
ville de lege gætteleg.
"Hvilken asiat er jeg?"
En klassiker. Der bliver altid gættet på kineser først.
Heldigvis er japaner for det meste andet gæt.
Så slipper du da med to lande.
Jeg var glad, når Korea var i topfire.
Hvis jeg ikke orkede andet, nikkede jeg bare ja til Japan.
Det er vel heller ikke helt forkert?
Nej. Det er ikke forkert.
-Tom-san! -Abe-san!
Man kan se på din svigersøn, at han er en god forsørger. Du er heldig!
Det håber jeg for min datters skyld.
Lad mig præsentere dig for teamets nyeste medlem.
Det er Baek-san fra vores afdeling i New York.
Tak, fordi jeg må være her. Det er en ære.
Hvad er din blodtype?
Jeg er 0 RhD positiv.
Javel. Så er du optimist.
Det er et overlevelsesinstinkt her i verden.
Lad os se, om det hjælper dig.
Nyd nu festen.
Hvad gik det ud på?
Jeg tror, han betvivler min loyalitet.
Nå ja. Hele situationen med koreanere mod japanere.
Kan folk ikke bare lægge det bag sig?
Det er fortid. Sket er sket.
Du kan forsikre Abe-san om, at han kan regne med mig.
Jeg er loyal over for Shiffley's.
Fordi de betaler mig.
Kyunghee, vågn op.
Svigerinde, det er spisetid.
Hvor er Solomon?
I Tokyo, husker du nok. Han arbejder på den store aftale.
Sunja. Vi har altid vidst det, ikke?
Han blev den, der klarede det.
Han er en god dreng.
Lad os nu spise.
Er du ikke dødtræt af at pleje mig?
Sig ikke sådan noget.
Se. Jeg har lavet din livret.
Du kan ikke tage medicinen på tom mave.
Nu ikke mere pjat.
Sunja.
Jeg vil ikke have medicinen.
Hvad er det for noget snak?
Du hørte lægen.
Du skal kæmpe imod det her.
Sunja, har vi ikke kæmpet længe nok?
Du vrøvler.
Hvordan skete det her?
Hvordan gik al den tid dog så hurtigt?
Du har stadig flere år i dig.
Sig ikke det.
Du plejede at sige tingene uden omsvøb.
Uanset hvor ondt den gjorde, sagde du sandheden.
Nu ser jeg de ansigter igen
i mine drømme.
Alle dem, vi forsøgte at glemme.
Måske er det, fordi jeg står ved afslutningen,
men jeg vil gerne huske dem alle sammen.
Deres navne,
deres ansigter…
Hvis blot jeg kunne vende tilbage en sidste gang.
Men, Sunja,
sig mig nu sandheden.
Den mand…
…tænker du virkelig aldrig på ham?
Eller spekulerer på, hvordan dit liv var blevet,
hvis du havde valgt anderledes?
Er du klar over, hvor dum du er?
Jeg kunne smide dig og hele din familie i havet.
Han har ikke gjort noget galt.
Han solgte mig dem ikke.
Jeg så det selv.
Jeg havde nogle mandariner i overskud. Vi byttede.
Jeg tog nemlig ikke imod penge!
Han gjorde ikke noget galt.
Sig mig…
Hvorfor sælger vi ikke de små fisk?
Hvis vi fanger dem, før de gyder…
…taber vi penge.
På den måde får vi aldrig nok
og slås indbyrdes om smulerne.
Men er det ikke det, vi allerede gør?
Gå din vej.
Sunja, hvorfor var du så længe om det?
Vi var bekymrede.
Hvorfor? Er der sket noget, Donghee?
Nej.
Det er bare fru Kim.
Denne gang er den god nok.
Hr. Rhee så det med sine egne øjne.
Har I sladret nok?
Nu kan I måske rent faktisk udrette noget.
Jeg dovner ikke med vilje.
Fru Kim fylder hendes hoved
med historier om, at de japanske børn i byen
kaster med mudder og afføring
efter enhver koreansk kvinde, der stadig vover at gå med hvidt tøj.
Det så jeg ikke noget af.
Hun er en værre sladdertante.
Men… Sunja, for en sikkerheds skyld vil jeg ikke have, at du går alene rundt.
Du kan måske tage Donghee eller Bokhee med?
Hør dig lige.
Jeg er gået alene derind, siden jeg var ni.
-Men alligevel… -Vi har nok at se til her.
Du ansatte Bokhee og Donghee til at hjælpe dig.
Fru Kim er en tåbelig kvinde, der godt kan lide at opdigte historier.
Var din mund. Det der kan give dig problemer.
Ifølge fru Kim
er distriktets nye fiskesælger en meget flot mand.
Sunja, har du set ham?
Pjat og vås! Han er ikke værd at snakke om.
Det har været pisseirriterende i tre år.
Arbejderne er allerede begyndt at grave jorden op rundtom.
Abe-san er på nakken af mig.
For ikke at nævne, at 43. sal ringer til mig dagligt
med krav om at vide, hvornår hun sælger.
Vi har fremsat tre rundhåndede tilbud til langt over markedspris.
Det første tilbud var på 295 millioner yen…
Tak, jeg har læst sagen. Jeg kender historien.
-Hen Gunge. -Han Geumja.
Hun emigrerede til Japan fra Korea i 1929.
Hun og hendes familie slog sig ned i Tokyo kort efter krigen.
Hun forsørgede familien med sit vaskeri.
I 1955 købte familien grunden for 4000 yen.
Det får man ikke engang et godt måltid mad for i vore dage.
Det handler ikke om penge. Ikke for hende.
Selvfølgelig gør det det, Naomi. Det handler altid om…
Vil du forklare det?
Da I åbenbart ved det hele og ikke har brug for min hjælp,
vil jeg passe mit arbejde.
Det er kompliceret.
-Det kan jeg se. -Ja.
Bare fokuser på aftalen. Sørg for, at den falder på plads.
Det var planen.
Hele 200.000 mennesker har trodset vejret
for at være til stede ved kejserens begravelse.
Både unge og gamle viser deres respekt…
Engang råbte du ad mig.
-Jeg var ny analytiker. -Var det fortjent?
…og tager afsked med kejseren.
-Ja. -Det er flot, at du indrømmer det.
Vi så op til dig, alle os på min årgang.
Det er datid, kan jeg høre.
Sådan var det ikke ment.
Det er helt fint.
Jeg ved, hvordan snakken går.
Hvem lukker den største aftale? Hvem skaber de største tab?
Hvem bliver forfremmet til 43. sal?
Jeg indrømmer, at jeg selv tog rigtig meget del i den snak.
Det er datid, kan jeg høre.
Vil du høre, hvordan jeg endte her? Hvad fanden der skete?
Ja. Jeg er nysgerrig.
Jeg blev gift.
Vi fik to børn.
Købte bolig i byen. Købte hus på landet.
Før jeg vidste af det, føltes nullerne på checken
ikke som en leg.
Det føltes fandeme som overlevelse.
Så…
Jeg traf nogle dårlige valg.
Det begyndte at skride.
Jeg blev nervøs. Traf flere dårlige valg.
Mens alt det skete,
begyndte min kone, der var uddannet på Princeton og aldrig havde arbejdet,
at brokke sig over, at jeg aldrig var hjemme.
Når jeg så var, var jeg ikke til stede.
Så en morgen
satte jeg mig ind i bilen for at køre de 49 minutter til arbejdet.
Jeg kom øjendråber i øjnene,
da hun annoncerede, at hun gik fra mig.
Jeg sagde, vi måtte tale om det.
Hun sagde, at løbet var kørt.
Jeg spurgte hende, hvordan hun kunne smide ti års ægteskab ud.
Så spurgte hun, hvordan jeg kunne overse,
at hun var gået fra at være brunette til at blive blondine.
Ja, der gik lort i mit ægteskab.
Og siden min karriere. Så nu er jeg her.
Tror du på Godzilla eller Superman?
Får Solens rige endelig omstyrtet
de tapre og fries hjemland?
Det interesserer mig ærligt talt ikke.
Tager du pis på mig? Det er din løn, vi taler om, Solomon.
Japanerne opkøber dollar,
amerikanerne tager imod D-Mark,
tyskerne hamstrer britiske pund og så videre.
Pengene flyttes så hurtigt rundt i verden,
at de individuelle valutaer nærmest bliver irrelevante.
-Fortæl du valutaafdelingen det. -Lande bliver irrelevante.
Hvad snakker du om?
Det eneste, der betyder noget,
er, at ens saldo i sidste ende trodser tyngdekraften.
Så det er derfor, du er her?
For at trodse tyngdekraften?
Gør I sådan med alle maskinerne?
Ikke mig. Ikke længere.
Der kommer en fyr herind om natten.
Men er det rimeligt?
Det samme spurgte jeg om, da Goto-san afslørede sandheden for mig.
Jeg var på din alder.
Man justerer sømmene.
Alle gør det.
Man må ikke være naiv og alene lade være.
De fleste tror, at de kan dreje håndtaget helt rigtigt, og at de så vinder.
Men de har ingen kontrol over udfaldet. Ikke rigtig.
Og det har vi heller ikke.
At justere på sømmene ødelægger ikke chancerne. Det gør vi ikke.
Vi rykker bare lidt ved dem. Ikke andet.
Men "vær ikke grådig," som Goto altid sagde.
Føl med dem, når de taber.
Del deres glæde, når de vinder.
Lad os se, hvordan du klarede det.
Velkommen!
Bando-san, jeg har lånedokumenterne.
Jeg må tage mig af det her.
Se venligst alle tallene igennem.
Fire milliarder yen. Det ser rigtigt ud.
Jeg sørger for, at banken får dem med det samme.
Forventer De, at der bliver nogen problemer med lånet?
Overhovedet ikke.
De kan påbegynde byggeriet om nogle få uger.
Tillykke.
Mange tak.
Så det…
Den her lille skodgrund…
En milliard.
Tager du pis på mig?
Hun har afvist tre bud. Ikke mere forspil.
Giv hende et bud, hun umuligt kan sige nej til.
For fem år siden havde du gjort det uden tøven i jagten på profit.
Det ved du godt.
Ja, fint nok. Ja.
Vent. Skal vi ikke ind og tale med hende?
Jo, men jeg går ikke ind sammen med dig.
Sunja. Sunja!
Frue, jeg har ikke penge nok i dag.
Det er en gave fra ham.
Fra hvem?
Distriktets nye fiskesælger.
Ham, som alle pigerne dåner over.
Det kom også bag på mig.
Jeg ved ikke med Japan, men at gøre det her…
…er skamløst.
-Og så til en pæn pige som dig. -Frue, nu må De passe på, hvad De siger.
Jeg kender ham slet ikke.
Han betyder intet for mig.
Jeg kan ikke tage imod gaven.
Jeg ville gøre alt for at komme til Tokyo og se en kamp.
Der er en fantastisk spiller på niveau med Babe Ruth!
-Ham har jeg da ikke hørt om. -Du ved heller ingenting.
Hvor er du på vej hen? Det ser tungt ud.
Du er køn.
Skal jeg ikke hjælpe dig?
Undskyld, jeg forstår ikke. Jeg skal nå min færge.
Hør hende lige. Selv deres sprog er frastødende.
Hvad har du i taskerne?
Min mor bliver bekymret. Jeg må gå nu.
Hold op!
Nu forstår jeg det. I stinker sådan, fordi I æder det lort.
Selv ikke vores hunde ville røre det.
Skal vi indgå et væddemål?
De her eller hendes? Hvilke er størst?
Lad os se efter.
Hvad laver I? Stop!
-Hvad laver I? -Slip hende!
Hold op!
I må hjælpe hende! Hjælp!
Lad være! Nej, jeg beder jer!
Væk med jer!
Uslinge.
Vil I gerne dø?
Hvis I begge to døde her…
…ville ingen sørge over jer.
Skynd jer. Sig undskyld.
Ellers ved I, hvad der sker.
Længere ned.
Tilgiv os.
Vi er uduelige udskud!
Vær sød at lade os tage hjem.
Undskyld!
Sig til, hvis du ikke er tilfreds.
Jeg lader dem trygle, til du er.
Ud med jer.
De generer dig ikke igen.
Hvad sagde du til de drenge?
At hvis de generede dig igen, ville jeg slå dem ihjel
og fodre hundene med deres lig.
Jeg siger det her for at berolige dig.
Jeg havde glemt, hvor smukt det her land er.
Hvor ukueligt.
Stærkt.
Hvor længe har du været væk?
Fjorten år.
Jeg har næsten boet der længere end her.
Bare rolig. Jeg gør dig ikke noget.
Smider du din skjorte ud?
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Du er en mærkelig pige.
Det er da ikke mig, der taler om at fodre hunde med mennesker.
Kom ud til bugten med den i morgen. Jeg kan vaske den inden frokost.
Bedstemor.
Undskyld, jeg forstyrrer, men jeg vil gerne tale med dig.
Hvad sælger du?
Jeg køber.
Slynglerne må være desperate.
Hvor har de opstøvet sådan en som dig?
Jeg henvendte mig selv til dem.
Hvorfor dog det?
Du er ihærdig. Det må man give dig.
Vær sød at åbne den.
De dyrkes i den form.
Dyrkes?
De skulle smage hæsligt.
Alligevel koster de 9000 yen.
Ni tusind yen!
Du må være tosset.
Bedstemor.
I 1955 købte du grunden her for 4000 yen.
Det er under halvdelen af prisen på vandmelonen.
Hvis du går med til at sælge,
vil vi give dig en milliard yen.
Af en ung mand at være er du god til koreansk.
Jeg mistede lidt af det, da jeg tog til USA.
Du er bedre end mine børn.
Min mand døde for nogle år siden.
Han syntes ikke, de skulle lære sproget.
Mine egne børn
kan nu ikke engang det sprog, deres mor drømmer på.
Det må gøre dig trist.
Hvem lærte dig koreansk?
Min bedstemor.
Min mor døde, da jeg var lille.
Min far havde lange arbejdsdage.
Det var min bedstemor, der tog sig af mig.
Det var nok også et hårdt liv for hende.
For at brødføde sin familie
knoklede hun både nat og dag med sin vogn,
som hun solgte kimchi fra.
Hun fik brandsår af chilien.
Nok om det.
Hvilken familie har ikke lidt?
Fortæl mig sandheden.
Når gamle mennesker taler om lidelser,
er det så ikke bare trættende?
Er det ikke hele pointen?
At bebyrde os?
Tænk på dine børn. Tag imod tilbuddet.
Har du gået i skole?
Kan du læse og skrive?
Min far forsøgte at få mig indskrevet,
men min mor kunne ikke se formålet.
Det var en skam.
Med de rette evner…
…kunne du være kommet væk herfra.
Hvorfor skulle jeg ville det?
Jeg er født her. Det er mine forældres hjem.
Er det det liv, du ønsker dig?
Jeg troede ikke, at mine ord ville forarge dig.
Jeg ved godt, at jeg er fattig og uvidende.
Jeg kommer aldrig til at eje fine ting, som du og Jiyun gør,
men det giver dig ikke ret til at grine ad mig.
Det finder jeg mig ikke i.
Jeg burde ikke være her.
Hold nu op.
Jeg spørger bare, om du har nogen drømme.
Engang var jeg fattig ligesom dig.
Faktisk endnu fattigere.
Tro det eller ej.
Men selv da havde jeg drømme.
Og jeg lod ikke nogen tage dem fra mig.
Vi er her i Yeongdo.
Det her er Japan.
Osaka er her.
Det er der, jeg bor.
Der er intet, man ikke kan få der.
De sødeste appelsiner fra Amerika.
Bananer fra Taiwan.
Den flotteste konfekt fra Frankrig.
Der er elektricitet i næsten alle huse.
Og varmeapparater, så man kan holde varmen om vinteren.
Elektriske tog fragter folk rundt i hele byen.
Om natten tændes lysene,
så der skabes de mest fantastiske spejlinger.
Det er et ægte vidunder.
Tænk dig. Hvis Osaka har alt det…
…hvad har resten af verden så at byde på?
Manchuriet.
Kina.
Europa.
Og halvvejs rundt om kloden…
Amerika.
Jeg var der engang.
Hvordan var der?
Alting. Og ingenting.
Hvad ser du?
Siger du, at det her er Japan?
Og det er os?
Interessant.
Hvad?
Jeg mener…
Jeg har altid forestillet mig, at de var meget større end os.
Som en stor mund, der kunne sluge os.
Men hvad siger det her dig?
Det behøver ikke at være vores skæbne.
Vi kan besejre dem.
Sunja.
Jeg vil gerne komme her igen.
Mens du vasker tøj.
Må jeg det?
De smagte anderledes i dag.
De var bitre.
Forleden nævnte du Jiyun.
Hvorfor?
Det skulle jeg ikke have gjort.
Det er forkert at bebrejde hende for det, jeg ikke har.
Hvorfor?
Hun har ikke selv arbejdet for det.
Men Jiyun og andre som hende får sig snart en brat opvågnen.
Hvorfor siger du det?
Hendes far skylder mange penge i skat på sin ejendom.
Det er et spørgsmål om tid, før jorden konfiskeres.
Ingen fortjener at få taget deres ejendele.
Du lyder lige så fjollet som alle de andre.
Har du ingen loyalitetsfølelse?
Nej.
Det bør du heller ikke have.
Folk er korrupte alle vegne.
Så…
…hvorfor er du her…
…hvis Japan er dit hjem nu?
Da jeg var ung, rejste jeg tomhændet.
Nu har jeg succes, så jeg ville tilbage…
…for at se, om den skygge, jeg efterlod…
…stadig var her.
Det var måske tåbeligt.
Er den her så stadig, din skygge?
Hvad laver du?
Da jeg var barn,
havde min far og jeg kun ét sæt tøj hver.
Hver aften vaskede jeg dem og hængte dem til tørre natten over.
Det var stadig fugtigt, når vi tog det på om morgenen.
Engang
fik jeg den gode idé at hænge det våde tøj ved ilden…
…for at fremskynde tørringen.
Jeg havde fokus på madlavningen.
Jeg husker det stadig tydeligt.
Man skal røre i byggrøden, så den ikke brænder fast i gryden.
Mens jeg rørte rundt, kunne jeg lugte noget.
Da jeg løb udenfor,
så jeg et så stort hul…
i min fars ærme.
Det var brændt lige igennem.
Jeg fik meget skældud den aften.
Hvor er din far nu?
Han er borte.
For længst glemt.
Hvordan kan der være så meget regn i verden?
Og hvorfor falder det hele på Yeongdo?
Hvorfor ikke Seoul?
Eller Japan?
Eller Kina?
Sunja!
Kom og hjælp os.
Hvad går der af dig?
Deres datter ønsker ikke at blive fundet,
for ellers ville jeg kunne komme med nyt.
Så der er ingen spor?
Jamen der må da være noget.
Hvad som helst!
Intet, I kan bruge til noget.
Så hun forsvandt bare, og det var det?
Etsuko, vent på mig i bilen.
Jeg tager mig af betalingen.
Jeg vidste, jeg ikke skulle forvente noget, men det er penge ud ad vinduet.
Overlad det til mig.
Tak for hjælpen.
Så…
…hvad ved du?
Ved solnedgang
blev kejseren begravet ved siden af sine forældre, som traditionen foreskriver.
Hans lig ligger i tre kister sammen med nogle personlige ejendele.
Hun blev sidst set for otte måneder siden i Tokyo.
Hvad?
Hvad skal det betyde?
Altså…
…hun arbejdede på et bordel.
Hun havde mange kunder.
Ja?
Hallo?
Hvor er det mærkeligt at høre din stemme nu.
Hana, er det virkelig dig?
Har du virkelig glemt min stemme?
Og hvad er det for en accent?
Hana, jeg har savnet dig.
Hold nu op med det pjat.
Du har garanteret ikke tænkt på mig før nu.
Det passer ikke.
Det eneste gode, der kommer ud af regn.
Skoven bliver fuld af svampe.
Nu?
Hvorfor ikke?
Tag nogle med hjem, så din mor kan lave suppe.
Men vasketøjet.
Det er vi to om nu.
Det går dobbelt så stærkt.
Hvor fik du mit nummer fra?
Der kan du se. Alle undervurderer mig.
Selv du.
Hvor har du været?
Sikke nogle kedelige spørgsmål.
Spørg mig hellere, om jeg stadig er smuk.
Er du stadig smuk?
Når jeg lukker øjnene,
kan jeg nogle gange stadig se os to.
Vi var så fulde af forhåbninger, ikke?
Vi var børn.
Nej, det passer ikke.
Vi var kloge, og vi var frie.
Vær sød at sige, hvor du er.
Hvis jeg sagde det, ville du ikke vide, hvordan du skulle komme herhen.
Jeg finder dig.
Jeg er i mørket, Solomon.
Jeg har været her så længe nu, at jeg ikke kan finde ud igen.
Selv du…
…vil ikke kunne finde mig.
Etsuko-san har ledt efter dig.
Sig ikke noget til hende.
Gør du det, sværger jeg, at jeg aldrig ringer igen.
Men hun drømmer stadig om dig.
Jeg lægger på. Jeg mener det.
Hvorfor rejste du? Hvorfor forlod du os?
Det var ikke mit valg. Det ved du godt!
Jeg ville ikke rejse.
Jeg ville ikke forlade dig!
Men det var godt, du rejste.
Du lyder som en rigtig amerikaner nu.
Og hende kvinden ved siden af dig…
Du er lun på hende, er du ikke?
Men jeg hader den slags piger.
Holder du øje med mig lige nu?
Nej, ikke nu.
Jeg føler mig søvnig.
Vent!
Der er så mange ting, jeg skal fortælle dig.
Ting, jeg ikke kan fortælle andre.
Det er dejligt at høre, at du stadig har brug for mig.
Nu har jeg det bedre.
Hvor er du?
Jeg ringer igen.
Hvornår?
Når jeg kan.
Hana?
Tekster af: Eskil Hein