Modré titulky značí japonštinu. Žluté titulky značí korejštinu.
(korejsky) Jmenuje se Ko Han-su.
A říká se, že má na rukou spoustu krve.
Dělá špinavou práci pro velmi mocného muže v Japonsku.
Když tohle člověk slyší, říká si:
„Je teď jedním z nich?
Nebo je pořád jedním z nás?“
Kdo by se v tom všem vyznal. Já jen vím, že má slušné ceny.
Nedělá nepříjemnosti a netrpí pitomce.
Žena, která mu tu vaří, říkala,
že si nikdy nevezme stejnou košili dvakrát.
Oblékne ji jednou a pak ji vyhodí.
Dovedete si to představit? Kdo si myslí, že je?
Je to chlap, co ví, jak to chodí.
Mému otci dvakrát přišel vzdát úctu.
Docela si jeden druhého oblíbili.
Či-jon, myslí si ale tvůj otec, že se tu usadí?
Nebo se vrátí do Ósaky?
Kdyby tu měl vlastní domov,
mohl by se tu usadit.
Podle mě to udělá.
- Tiše! - Ale otče. Předloktí. To je pravidlo.
Délka mého předloktí!
Čekáš, že budu stanovovat ceny
podle předloktí drzého děcka?
Pane, prosím.
Nepleť se do toho.
Tvůj syn musí za svou neúctu zaplatit.
Taky ti tu ruku můžu natáhnout.
Tyhle koupím.
Dvacet smuh za pět jenů.
Na výraz vděčnosti.
Dej to pryč.
Pane Ko Han-su!
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Pačinko
(japonsky) Bavíte se všichni?
Teď jsem viděl rodiče nevěsty a ženicha.
Už vím, po kom náš pár zdědil krásu.
Všichni mi přejí neúspěch.
To není pravda. Nemysli si o nás vždy jen to nejhorší.
Pokusím se.
Japonsko se od tvé cesty do Ameriky dost změnilo.
Hodně lidí moc rychle vydělává velké množství peněz.
Takoví lidé před pár lety neexistovali.
Třeba právě je tahle země potřebuje.
Jako kluka z pačinko herny?
To je vtip! Jsme staří kamarádi.
Vzpomněl jsem si, cos řekl, když jsme byli děti.
Co?
Že ti tvůj otec říkal,
že Korejce museli vychovávat psi.
Proč jinak strkáme obličej do jídla,
místo abychom si ho nabírali jako vy?
- Něco tak strašného jsem vážně řekl? - Řekl.
Byli jsme děti.
Jistě jsem otce špatně slyšel.
No, bylo od vás chytré dát dohromady Colton s panem Abe.
Je to nejlepší zdejší developer. Má vliv.
To věřím, když mu na svatbu dcery
přijde půlka ministerstva financí.
Máš pravdu, je nás tu plno.
Ale žádný strach. S takovou kravatou dokonale zapadneš.
Budu hádat.
Armani.
Hermès. Očividně se ti daří.
Jsem zvědav, co na tebe řekne pan Abe.
…tančí, tančí dál.
Raz, dva, tři, řekněte „sýr“!
Blíž k sobě.
Odjels mladý, viď?
Bylo mi 14.
Tys prý taky byla ve Státech.
Ano, Cambridge.
Á, Harvard.
Business School.
Jaké to tam bylo?
Poznala jsem tam způsob uvažování Američanů.
V jakém smyslu?
Američani zbožňují hry.
Udělají hru ze všeho.
Každý, koho jsem potkala, hlavně muži,
chtěli hrát hádanou…
„Co jsem za Asiatku?“
Klasika. První volba je vždycky Číňan.
Japonka naštěstí bývá hned nato.
Tobě naštěstí stačí jen dvě země.
Jsem rád, když je Korea v první čtyřce.
Když nemám náladu, přikývnu na Japonsko.
Tak úplně nesprávně to ale není, ne?
Ne. Není to nesprávně.
- Tome! - Pane Abe!
Váš zeť vypadá jako dobrý živitel. Máte štěstí!
To doufám, v zájmu dcery.
Dovolte mi představit nejnovějšího člena týmu.
To je pan Baek z naší newyorské pobočky.
Je mi ctí, že mohu být v týmu.
Jakou máte krevní skupinu?
Nulu.
Hm. Takže optimista.
Pro přežití v tomto světě je to potřeba.
Uvidíme, jak vám to poslouží.
Užijte si hostinu.
Hele. Co to jako bylo?
Myslím, že se obává o mou oddanost.
No jo. Ta rivalita mezi Korejci a Japonci.
Proč už se přes to lidi nepřenesou?
Je to minulost. Stalo se.
Můžeš pana Abeho ujistit, že o mě se bát nemusí.
Jsem oddaný firmě Shiffley's.
A to protože mi platí.
Kjong-hui, vstaň.
Švagrová, večeře.
Kde je Solomon?
V Tokiu, vzpomínáš? Dojednává ten významný obchod.
Son-džo. Vždy jsme to věděly, viď?
Že právě on to dokáže.
Je to hodný kluk.
Tak jdeme jíst.
Neotravuje tě už o mě pečovat?
Takhle nemluv.
Hele, uvařila jsem ti, co máš nejradši.
Nemůžeš brát léky na lačný žaludek.
No tak.
Son-džo,
já ty léky nechci.
Co je to za řeči?
Slyšelas doktora.
Musíš bojovat.
Son-džo, nemyslíš, že už jsme bojovaly dost?
Povídáš nesmyly.
Jak k tomu došlo?
Jak to, že čas uplynul tak rychle?
Máš před sebou roky života.
To neříkej.
Říkávala jsi věci narovinu.
Mluvila jsi pravdu, ať byla jakkoli bolestná.
Teď ty tváře vidím znovu.
Ve snech.
Všechny ty, co jsme se snažily zapomenout.
Možná je to tím, že už jsem u konce,
ale chci si je všechny pamatovat.
Jejich jména,
jejich tváře.
Kdybych se jen naposledy mohla vrátit v čase.
Ale, Son-džo,
pověz mi popravdě.
Ten muž…
Nepřemýšlela jsi o tom nikdy?
Jaký by byl tvůj život,
kdyby sis tehdy zvolila jinak?
Jsi blázen, víš?
Můžu tě i s rodinou hodit do moře.
Pane, nic špatného neudělal.
On mi je neprodal.
Sám jsem to viděl.
Měla jsem mandarinky navíc. Šlo o směnu.
Vidíte, nevzal jsem si od ní peníze.
Neobviňujte ho. Nic neprovedl.
Pověz mi,
proč neprodáváme menší ryby?
Když je chytíme před vytřením,
vždy tratíme.
Takže nikdy nemáme dost
a pereme se mezi sebou o zbytky.
Ale neděláme to snad už teď?
Jdi.
Son-džo, kde jsi tak dlouho?
Měly jsme strach.
Proč? Stalo se něco, Dong-hui?
Ne.
To jen paní Kimová.
Tentokrát je to pravda.
Pan I to viděl na vlastní oči.
Už jste doklábosily?
Třeba byste už taky mohly přiložit ruku k dílu.
Neflákám se schválně.
Paní Kimová jí pomotala hlavu řečmi,
jak japonské děti ve městě
házejí bláto a výkaly
na každou Korejku, která si ještě troufne nosit bílou.
Nic takového jsem neviděla.
Víš přece, co je to za drbnu.
Ale… Son-džo, pro tvé bezpečí nechci, abys chodila sama.
Ať s tebou chodí Dong-hui nebo Bok-hui.
Ale prosím tě.
Chodím sama už od svých devíti let.
- Stejně… - Máme tu moc práce.
Najala jsi Bok-hui a Dong-hui na pomoc.
Paní Kimová je bláznivka, co si ráda vymýšlí.
Ty máš ale prořízlou pusu. Na to doplatíš.
Podle paní Kimové
je nový oblastní obchodník s rybami moc pohledný.
Son-džo, nevidělas ho?
To je toho. Nestojí ani za zmínku.
Už tři roky je to osina v zadku.
Stavaři už začali cupovat okolní pozemky.
Abe mi šlape na paty.
Navíc mi každý den volají ze 43. patra,
kdy už to prodá.
Učinili jsme tři štědré nabídky nad tržní hodnotu.
První byla na 295 milionů jenů…
Dík, zprávy jsem četl. Znám pozadí.
- Hen Gunge. - Han Gum-dža.
Emigrovala z Koreje do Japonska v roce 1929.
Hned po válce se s rodinou usadila v Tokiu.
Živila rodinu, provozovala prádelnu.
A v roce 1955 její rodina koupila tuhle parcelu za 4 000 jenů.
Za to se tu dneska nedá ani slušně najíst.
O peníze nejde. Jí ne.
Jistěže jde o peníze, Naomi. Vždycky jde o…
Vysvětli jí to.
Jelikož už zřejmě vše víš a mou pomoc nepotřebuješ,
vrátím se k práci.
Je to složitý.
- To vidím. - No jo.
Soustřeď se prostě na ten obchod. Zrealizuj ho.
Mám to v úmyslu.
Dav 200 000 lidí se přes nepřízeň počasí
zúčastnil pohřbu císaře.
Mladí i staří ctí památku…
Víš, žes mě kdysi seřval?
- Můj první rok. - Zasloužil sis to?
…a loučí se s císařem.
- Zasloužil. - Jsi chlap, že to přiznáš.
Všichni jsme k tobě tehdy vzhlíželi.
To už je zřejmě minulost.
Tak jsem to nemyslel.
V pohodě.
Vím, co se povídá.
Kdo zařídil největší obchod, kdo má největší ztrátu?
Koho povýší do 43. patra?
Přiznávám, že jsem tyhle řeči kdysi hodně vedl i já sám.
To už je zřejmě minulost.
Chceš vědět, jak jsem se sem dostal? Co se stalo?
Jo. To mě zajímá.
Oženil jsem se.
Zplodil dvě děti.
Koupil bydlení ve městě i na venkově.
Než jsem se nadál, počet nul ve výplatě
už nepůsobil jako nějaká hra.
Působil jako boj o přežití.
Takže…
Pár špatných rozhodnutí…
…a čísla šla dolů.
Znervózněl jsem a udělal další.
A uprostřed toho všeho
si moje žena s titulem z Princetonu, co nikdy nepracovala,
začala stěžovat, že vůbec nejsem doma.
A když jo, jsem duchem nepřítomný.
A jednou ráno,
jak jsem nasedal do auta, abych jel 49 minut do práce,
a kapal si do očí Visine,
mi oznámila, že mě opouští.
Chtěl jsem si promluvit.
Ona na to, že už není o čem mluvit.
Zeptal jsem se jí, jak může zahodit deset let manželství.
A ona, jak jsem si mohl nevšimnout,
že se přebarvila z brunety na blondýnku.
Jo, mý manželství šlo do kytek.
A pak i moje kariéra. No a tak jsem tady.
Tak co? Godzilla, nebo Superman?
Svrhne země vycházejícího slunce
domov statečných a svobodných?
Upřímně řečeno mě ta otázka ani nezajímá.
Děláš si srandu? Tady jde o tvůj plat, Solomone.
Takže Japonci kupují dolary,
Američani berou německé marky
a Němci hromadí libry a tak pořád dál.
Nakonec peníze obíhají po světě tak rychle,
že jsou jednotlivé měny téměř bezvýznamné.
- To vykládej devizákům. - Země jsou bezvýznamné.
Co to plácáš?
Jde jen o to,
abys nakonec sám neskončil ve ztrátě.
Tak proto jseš tady?
Abys zabránil ztrátě?
To děláte u všech?
Já už ne.
V noci sem vždycky chodí jeden chlápek.
Ale je to správně?
Položil jsem si stejnou otázku, když mi pan Goto otevřel oči.
Tehdy jsem byl v tvém věku.
Seřizoval hřeby.
Dělá to každý.
Tak nemůžeš jít sám proti proudu.
Většina lidí myslí, že když otočí ovladačem tak akorát, vyhrají.
Ve skutečnosti ale na výsledek žádný vliv nemají.
A ani my ne.
Seřízení hřebů pravděpodobnost neovlivní. To neděláme.
Jen je povzbudíme. O nic víc nejde.
Ale Goto vždy říká: „Nebuďte chamtiví.“
Když zákazníci prohrají, taky truchli.
Když vyhrají, buď šťastný.
Uvidíme, jak sis vedl.
Vítejte!
Pane Bando, přinesla jsem ty dokumenty.
To musím vyřídit.
Překontrolujte si všechny částky.
Čtyři miliardy jenů. V pořádku.
Ihned to předám bance.
Myslíte, že s úvěrem mohou být problémy?
Určitě ne.
Za pár týdnů můžete začít stavět.
Gratuluji.
Mockrát děkuji.
Tak ten…
Tenhle příšernej mrňavej pozemek…
Jedna miliarda.
Děláš si srandu?
Odmítla už tři nabídky. To byla předehra.
Dej jí nabídku, co nebude moct odmítnout.
Před pěti lety by ten ranař v tobě ani nezaváhal.
Víš, že je to pravda.
Tak jo. Fajn.
Počkej. Nepromluvíme si s ní?
Jo, ale nepůjdu tam s tebou.
Son-džo. Son-džo!
Dnes nemám dost peněz.
To je dárek od něj.
Od koho?
Od nového obchodníka s rybami.
Co z něj dívky omdlévají.
Taky mě to překvapilo.
Nevím, jak v Japonsku, ale dělat to tady…
Nestoudné.
- A hodné dívce, jako jsi ty. - Prosím, važte slova.
Já toho muže neznám.
Nic mezi námi není.
Ten dar nemohu přijmout.
Chci zpět do Tokia a vidět zápas.
Je tam hráč skvělý jako Babe Ruth.
- O takovém jsem neslyšel. - Nevíš nic.
Hej. Kam jdeš? To vypadá na těžký náklad.
Jsi pěkná.
Pomůžu ti s tím.
Promiňte, nerozumím. Musím chytit přívoz.
Slyšíš? I jejich jazyk zní odporně.
Co to neseš?
Matka bude mít strach. Musím jít.
Přestaňte!
Všichni smrdíte, protože jíte ten hnus.
To by nežrali ani naši psi.
Kdo se vsadí?
Tyhle, nebo ty její? Kdo je má větší?
Koukneme se.
Nechte toho!
- Co to děláš? - Nech ji!
Nechte mě!
Pomozte! Pomoc!
Přestaňte! Prosím, ne!
Nesahejte na mě!
Grázlové.
Chcete umřít?
Kdybyste tu umřeli,
nikdo by nad vámi netruchlil.
Hned se omluvte.
Víte, co se jinak stane.
Níž.
Odpusťte nám.
Jsme bezcenná chátra.
Nechte nás odejít.
Mrzí nás to.
Stačí ti to takhle?
Budou se plazit, než řekneš.
Vypadněte.
Nechají tě.
Co jste těm klukům řekl?
Že když tě ještě budou obtěžovat, zabiju je
a jejich těla hodím psům.
Říkám to, abych tě uklidnil.
Zapomněl jsem, jak je ta zem krásná,
nezdolná,
silná.
Jak dlouho jste byl pryč?
Čtrnáct let.
Byl jsem tam skoro déle než tady.
Neboj, neublížím ti.
Vyhodíte tu košili?
Proč bych měl?
Jsi zvláštní dívka.
Já neříkám, že něčími těly nakrmím psy.
Přineste ji zítra do zátoky. Do oběda ji vyperu.
Babičko,
nechci vás rušit, ale rád bych si promluvil.
Co prodáváš?
Já kupuji.
Ti lumpové už musejí být zoufalí.
Kde našli někoho takového?
To já si našel je.
Proč bys to dělal?
Jste neodbytní, to uznávám.
Rozbalte si to.
V tomhle tvaru už narostl.
Narostl?
Prý chutná děsně.
Přesto stojí 9 000 jenů.
Devět tisíc jenů!
Asi ses zbláznil.
Babičko.
V roce 1955 jste to tu koupila za 4 000 jenů.
To nestojí ani polovina toho melounu.
Když prodáte,
dáme vám miliardu jenů.
Na mlaďocha mluvíš dobře korejsky.
V Americe jsem trochu pozapomněl.
Jsi lepší než mé děti.
Manžel mi před pár lety zemřel.
Nechtěl, aby se ten jazyk učily.
A teď mé vlastní děti
ani neznají jazyk, v němž jejich matka sní.
To je smutné.
Kdo tě naučil korejsky?
Moje babička.
Matka mi zemřela, když jsem byl malý.
Otec byl pořád v práci.
To babička mě vychovala.
Asi taky měla těžký život.
Aby uživila rodinu,
od rána do noci tlačila vozík
a prodávala kimčchi.
Ruce ji pálily od čili.
To stačí.
Která rodina netrpěla?
Pověz mi pravdu.
Když staří mluví o utrpení,
není to otravné?
A není to záměr?
Aby nás znepokojili?
Myslete na své děti. Přijměte tu nabídku.
Chodilas do školy?
Umíš číst a psát?
Otec se mě tam snažil poslat,
ale matka byla proti.
To je škoda.
Se správným vzděláním
jsi odsud mohla odejít.
Proč bych o to měla stát?
Tohle je mé rodiště, domov mých rodičů.
A takový život chceš?
Nechtěl jsem tě urazit.
Vím, že jsem chudá a nevzdělaná.
Nikdy nebudu mít luxusní věci jako vy a Či-jon,
ale to vám nedává právo se mi smát.
Nedovolím to.
Neměla bych tu být.
Ale no tak.
Jen se ptám, jestli máš sny.
Býval jsem chudý jako ty.
Dokonce chudší,
věř nebo ne.
Ale i tehdy jsem měl sny.
A nenechal jsem si je nikým vzít.
My jsme tady v Jongdu.
To je Japonsko.
Tady je Ósaka.
Tam bydlím.
Seženeš tam všechno.
Ty nejsladší pomeranče z Ameriky.
Banány z Tchaj-wanu.
Úžasné sladkosti z Francie.
Skoro každý má elektřinu.
A elektrické ohřívače na zimu.
Po celém městě jezdí elektrické vlaky.
A v noci září světla
a vrhají ty nejpozoruhodnější odlesky.
Je to vážně úchvatné.
Když Ósaka skýtá tohle všechno,
co asi nabízí zbytek světa?
Mandžusko.
Čína.
Evropa.
A na druhé straně světa…
Amerika.
Jednou jsem tam byl.
Co jste tam viděl?
Všechno. A nic.
Co vidíš?
Tohle že je Japonsko?
A tohle jsme my?
Zajímavé.
Co?
Nejspíš…
Já vždy myslela, že jsou mnohem větší než my.
Jako obří ústa přichystaná polykat.
Co ti ale tohle říká?
Tohle nemusí být náš úděl.
Můžeme je porazit.
Son-džo.
Rád bych zase přišel.
Až budeš prát.
Mohl bych?
Dneska chutnaly jinak.
Byly hořké.
Tuhle jsi zmínila Či-jon.
Proč?
To jsem neměla.
Není správné vinit ji za to, co já nemám.
Proč ne?
O nic z toho se sama nezasloužila.
Ale Či-jon a jí podobné čeká drsné procitnutí.
Proč to říkáš?
Její otec dluží spoustu peněz na daních z majetku.
Je otázkou času, než jim zabaví půdu.
Nikomu by neměli vzít, co je jeho.
Jsi stejně pošetilá jako ostatní.
Necítíš žádnou oddanost?
Vůbec.
Ani ty bys neměla.
Lidi jsou zkažení všude.
Tak…
Proč jsi tady,
když jsi teď doma v Japonsku?
Jako malý jsem odešel s prázdnou.
Chtěl jsem se vrátit úspěšný…
…a zjistit, zda tu moje stopa
pořád zůstala.
Asi je to směšné.
No a zůstala?
Co to děláte?
Když jsem byl kluk,
otec i já jsme každý měli jen jedno oblečení.
Každý večer jsem ho vypral a přes noc pověsil.
Ráno jsme si ho oblékli ještě vlhké.
Jednou jsem měl
skvělý nápad dát mokré šaty k ohni,
aby schly rychleji.
Věnoval jsem se vaření večeře.
Pamatuji si to jako dnes.
Ječmen se musí stále míchat, aby se hrnec nepřipálil.
Při tom míchání jsem něco ucítil.
Když jsem vyběhl ven,
otec měl v rukávu…
…takovou díru.
Propálila se naskrz.
Tehdy mi příšerně vynadal.
Kde je tvůj otec?
Zemřel.
Je dávno zapomenutý.
Proč je na světě tolik deště?
Proč všechen padá na Jongdo?
Proč ne na Soul?
Nebo na Japonsko?
Nebo na Čínu?
Son-džo!
Pojď nám pomoct.
Co to s tebou je?
Vaše dcera nechce být nalezena,
jinak bych pro vás něco měl.
Takže nic?
Něco ale musí jít zjistit.
Cokoli.
Nic, co by vám k něčemu bylo.
Tak ona jen tak zmizela a hotovo?
Ecuko, počkej na mě v autě.
Zaplatím.
Já věděla, že to budou vyhozené peníze.
Nech to na mně.
Dík za pomoc.
Takže…
Co víte?
Za soumraku
byl císař podle tradice pochován vedle rodičů.
Jeho tělo spočívá ve třech rakvích, spolu s osobními věcmi.
Naposledy ji viděli před osmi měsíci v Tokiu.
Co?
Co to má znamenat?
No…
Dělala v erotickém masážním salonu.
Měla mnoho klientů.
Ano?
Haló?
Je zvláštní teď slyšet tvůj hlas.
Hano, jsi to opravdu ty?
Tys vážně zapomněl můj hlas?
A co to máš za přízvuk?
Hano, chybíš mi.
Nech si ty srandičky.
Určitě sis na mě doteď ani nevzpomněl.
To není pravda.
Jediný dobrý následek deště.
Les bude plný hub.
Teď?
Proč ne?
Přines jich pár domů matce na polévku.
Ale co to prádlo?
Teď jsme tu dva.
Zabere to půlku času.
Jak jsi našla moje číslo?
Vidíš, každý mě podceňuje.
I ty.
Kde celou dobu jsi?
To jsou ale nudné otázky.
Radši se mě zeptej, jestli jsem pořád krásná.
Jsi pořád krásná?
Když zavřu oči,
občas nás dva ještě vidím.
Byli jsme tak plní naděje, že ano?
Byli jsme děti.
Ne, to není pravda.
Byli jsme rozumní a svobodní.
Řekni mi, kde jsi, prosím.
Kdybych ti to řekla, ani bys nevěděl, jak se ke mně dostat.
Najdu tě.
Jsem v temnotě, Solomone.
Jsem v ní už tak dlouho, že nedokážu nalézt cestu ven.
Ani ty…
Ty mě nenajdeš.
Ecuko tě pořád hledá.
Nic jí neříkej.
Jestli ano, přísahám, že už nezavolám.
Ale jí se o tobě pořád zdá.
Zavěsím! Vážně.
Proč jsi odešla? Proč jsi nás opustila?
Nebylo to moje rozhodnutí, to přece víš.
Já nechtěl odejít.
Nechtěl jsem tě opustit!
Ale bylo dobře, žes odjel.
Zníš teď úplně jako Američan.
A ta dívka z vedlejší kanceláře,
ta se ti líbí, viď?
Já ale takové dívky nesnáším.
Díváš se teď na mě?
Ne, teď ne.
Chce se mi spát.
Počkej!
Musím ti toho tolik říct.
Co nemůžu říct nikomu.
Ráda slyším, že mě stále potřebuješ.
Hned je mi líp.
Kde jsi?
Ještě zavolám.
Kdy?
Až budu moct.
Hano?
Překlad titulků: Jiří Sailer