Japansk dialog textad i blått Koreansk dialog textad i gult
(på koreanska) Hans namn är Koh Hansu.
Och det sägs att han har spillt mycket blod.
Han gör skitgörat åt en väldigt mäktig man i Japan.
Att höra såna saker får en att undra.
Är han nu en av dem?
Eller är han fortfarande en av oss?
Vem vet hur det egentligen är? Jag vet bara att hans priser är rättvisa.
Han köpslår inte, och han har inget tålamod med idioter.
Kvinnan som lagar hans mat här
berättade att han aldrig bär samma skjorta två gånger.
Han använder den en gång och kastar den.
Kan ni tänka er? Vem tror han att han är?
En man som vet hur världen fungerar.
Två gånger har han kommit för att visa sin respekt för min far.
De har kommit att uppskatta varandra.
Men Jiyun, tror din far att han kommer slå sig ner här?
Eller återvänder han till Osaka?
Kanske om han hade ett eget hem här…
…så kanske han skulle slå sig ner.
Jag tror han kommer göra det.
-Var tyst! -Men far. En underarm. Det är regeln.
Lika lång som min underarm!
Tror du jag sätter mina priser
efter ett babblande barns underarm?
Snälla, herrn.
Lägg dig inte i det här.
Din son måste ta ansvar för sin respektlöshet.
Men om du vill kan jag göra din underarm längre.
Jag köper de här.
Fem yen för de 20 havsgösarna.
För min tacksamhet.
Lägg undan det.
Herr Koh Hansu!
BASERAD PÅ BOKEN AV
(på japanska) Har alla roligt?
Jag träffade precis brudparets föräldrar.
Nu vet jag varifrån vårt brudpar fått sin skönhet!
Alla vill se mig misslyckas.
Det är inte sant. Tänk inte alltid det värsta om oss.
Jag ska försöka.
Det här landet har förändrats under tiden du varit i USA.
För många människor tjänar för mycket pengar för snabbt.
Folk som knappt existerade för några år sen.
De människorna kanske är det landet behöver.
Som sonen till en pachinko-ägare?
Det var ett skämt! Du och jag är gamla vänner.
Jag kom just ihåg nåt du sa när vi var barn.
Vad då?
Du sa att din far sa till dig
att koreaner måste ha uppfostrats av hundar.
Varför skulle vi annars trycka våra ansikten i våra skålar
istället för att lyfta skålarna som ni?
-Sa jag verkligen nåt så hemskt? -Det gjorde du.
Vi var barn då.
Jag missuppfattade säkert min far.
Hur som, det var smart av er att matcha Colton och Abe-san.
Han är den bästa byggherren här. Han har rätt slags inflytande.
Att halva finansdepartementet
kommer till hans dotters bröllop hjälper ju.
Sant, många av oss är här.
Men oroa dig inte. Med en sån slips passar du in bra.
Låt mig gissa.
Armani.
Hermès. Du har kommit upp dig i livet.
Det ska bli intressant att se vad Abe-san tycker om dig.
Ett, två, tre, le!
Närmare tack.
Du var ung när du flyttade, stämmer inte det?
Jag var 14.
Jag hörde att du också studerade i USA.
Ja, i Cambridge.
Aha, Harvard.
Handelshögskola.
Och hur var Harvards handelshögskola?
En bra insikt i hur amerikanerna tänker.
På vilket sätt
Amerikaner älskar lekar.
Allt förvandlas till en lek.
Så när jag träffade nån, främst män,
ville de leka gissningsleken…
…"Vilken asiat är jag?"
Klassiker. De säger alltid kines först.
Tack och lov brukar japan vara nästa gissning.
Du hade i alla fall bara två länder att uthärda.
Jag hade tur om Korea kom i topp fyra.
Om jag inte var på humör, nickade jag när de sa japan.
Och det är ju inte helt osant, eller hur?
Nej. Inte osant.
-Tom-san! -Abe-san!
Din svärson ser ut som en god försörjare. Du har haft tur!
Jag hoppas det, för min dotters skull.
Låt mig presentera dig för vårt teams nyaste medlem.
Det här är Baek-san från vårt kontor i New York.
Tack för inbjudan. Det är en ära.
Vad har du för blodgrupp?
Jag har blodgrupp O.
Jag förstår. En optimist alltså.
I den här världen kallas det överlevnadsinstinkt.
Vi får väl se om du har nytta av den.
Ha så roligt på festen.
Vad handlade det där om?
Han oroar sig för var min lojalitet ligger.
Visst ja. Hela grejen med koreaner kontra japaner.
Varför kan inte folk komma över det?
Det ligger i det förflutna. Det är över.
Du kan försäkra Abe-san att han inte behöver oroa sig för mig.
Jag är lojal mot Shiffley's.
För det är de som betalar mig.
Kyunghee, vakna.
Svägerska, det är middagsdags.
Var är Solomon?
I Tokyo, minns du väl? Han jobbar på den stora affären.
Sunja. Vi har väl alltid vetat?
Han skulle bli den som lyckades.
Han är en bra pojke.
Nu äter vi.
Är du inte trött på att mata mig?
Säg inte så.
Titta, jag har lagat din favorit.
Du kan inte ta din medicin på tom mage.
Sluta, nu räcker det.
Sunja.
Jag vill inte ha medicinen.
Vad är det för dumheter?
Du hörde vad doktorn sa.
Du måste kämpa.
Sunja, har vi inte kämpat länge nog?
Nu pratar du strunt.
Hur gick det här till?
Hur kunde tiden gå så snabbt?
Du har många år kvar.
Säg inte så.
Du brukade säga som det var.
Oavsett hur smärtsam den var så sa du sanningen.
Nu ser jag deras ansikten igen,
i mina drömmar.
Alla dem vi försökte glömma.
Kanske är det för att jag är döende,
men jag vill minnas dem alla.
Deras namn,
deras ansikten…
Om jag bara kunde återvända en sista gång.
Men, Sunja,
säg mig sanningen.
Den där mannen,
tänker du verkligen aldrig på honom?
Eller undrar hur ditt liv hade blivit
om du hade gjort ett annat val?
Du är en idiot, visste du det?
Jag kan kasta dig och hela din familj i havet.
Herrn, han gjorde inget fel.
Han sålde inte de här till mig.
Jag såg det själv.
Jag hade några mandariner över. Vi bytte.
Ser du? Jag tog inte hennes pengar!
Skyll inte på honom. Han gjorde inget fel.
Säg mig,
varför säljer vi inte de mindre fiskarna?
Fångar vi dem innan de ynglar av sig
lär vi alltid lida brist.
Vilket betyder att vi aldrig har nog,
och att vi kommer slåss över smulorna.
Men gör vi inte redan det?
Gå.
Sunja, varför tog det så lång tid?
Vi har varit oroliga.
Varför? Har det hänt nåt, Donghee?
Nej.
Det är bara fru Kim.
Den här gången är det sant.
Herr Rhee såg det med egna ögon.
Har du skvallrat klart?
Då kanske du faktiskt kan få lite arbete gjort.
Jag slappar inte med flit.
Fru Kim fyllde hennes sinne
med historier om att de japanska barnen i staden
kastar lera och avföring
på alla koreanska kvinnor som fortfarande vågar bära vitt.
Jag såg inget sånt.
Du vet hur mycket den kvinnan pratar.
Men… Sunja, för säkerhets skull vill jag inte att du går dit ensam.
Du kan väl ta Donghee eller Bokhee med dig?
Oj, hör på dig.
Jag har gått ensam sen jag var nio.
-Ändå… -Vi har för mycket att göra här.
Du anställde Donghee och Bokhee för att hjälpa dig.
Fru Kim är en fånig kvinna som gillar att hitta på historier.
Vilket munväder du har. Det kommer skapa problem för dig.
Enligt fru Kim
är den nye fiskmäklaren väldigt stilig.
Har du sett honom, Sunja?
Varför sånt ståhej? Den mannen är inte värd det.
Hon har gjort livet surt för mig i tre år.
Byggarbetarna har redan börjat riva sönder marken omkring dem.
Abe-san flåsar mig i nacken.
För att inte tala om att våning 43 ringer varje dag
och kräver att få veta när hon tänker sälja.
Vi har gett henne tre generösa erbjudanden långt över marknadsvärdet.
Första erbjudandet var 295 miljoner yen…
Tack, jag har läst rapporterna.
-Hen Gunge. -Han Geumja.
Hon emigrerade till Japan från Korea 1929.
Hon och hennes familj flyttade till Tokyo strax efter kriget.
Hon var familjeförsörjaren, hon drev en tvättinrättning.
År 1955 köpte familjen marken för 4 000 yen.
Man kan inte ens få ett mål mat för den summan häromkring.
Det är inte en pengafråga. Inte för henne.
Självklart är det en pengafråga, Naomi. Det är alltid en…
Kan inte du förklara?
Eftersom du verkar vara insatt i allt och inte behöver min hjälp,
går jag och jobbar.
Det är komplicerat.
-Jag ser det. -Ja.
Fokusera på affären. Få igenom den.
Det är min avsikt.
En folksamling på 200 000 personer har trotsat vädret
för att närvara vid kejsarens begravning.
Unga som gamla visar sin respekt…
Du skrek på mig en gång.
-Mitt första år som analytiker. -Förtjänade du det?
…och tog farväl av kejsaren.
-Jag förtjänade det. -Vad bra att du erkänner det.
Vi såg upp till dig, alla grabbarna i min årskurs.
Det där lät som dåtid.
Det var inte så jag menade.
Det är okej.
Jag vet hur snacket går.
Vem fick igenom den största affären? Vem förlorar mest?
Vem blir uppflyttad till våning 43?
Jag erkänner att jag själv brukade prata om sånt.
Det där lät som dåtid.
Vill du veta hur jag hamnade här? Vad fan som hände?
Ja. Jag är nyfiken.
Jag gifte mig.
Fick två barn.
Köpte ett ställe i centrum, ett annat på landet.
Innan jag visste ordet av, kändes nollorna på min lönecheck
inte som en lek längre.
De kändes som satans överlevnad.
Så…
Jag tog några felaktiga beslut…
…och intäkterna gick ner.
Blev nervös, gjorde fler dåliga beslut.
Och medan det pågick
började min fru, med Princeton-examen, som aldrig arbetat,
att klaga över att jag aldrig var hemma.
Men när jag är det, är jag ändå inte där.
Så en morgon
satte jag mig i bilen för att köra de 49 minuterna till jobbet,
droppade Clear Eyes i ögonen,
och då säger hon att hon tänker lämna mig.
Jag säger att vi pratar sen.
Hon säger att det inte finns nåt att prata om.
Jag frågar henne hur hon kan kasta bort tio års äktenskap.
Hon frågar hur fan jag kunde undgå att märka
att hon gick från att vara brunett till att bli blondin.
Ja, mitt äktenskap gick åt helvete.
Sen min karriär. Och här är jag nu.
Vad tror du, Godzilla eller Stålmannen?
Kommer Den uppgående solens land störta
De frias och modigas land, eller?
Helt ärligt, den frågan intresserar mig inte.
Driver du med mig? Det är din lön vi pratar om, Solomon.
Vi har japaner som köper dollar
och USA som tar tyska mark,
tyskarna hamstrar pund och så vidare och så vidare.
Allt det ger är att pengar cirkulerar världen så snabbt
att individuella valutor nästan blir irrelevanta.
-Säg det till lönekontoret. -Länder blir irrelevanta.
Vad pratar du om?
Det enda som spelar nån roll
är att man själv inte förlorar allt innan dagen är över.
Är det därför du är här?
För att inte förlora allt?
Gör du så med alla maskiner?
Inte jag. Inte nu längre.
Vi har en kille som kommer in på natten.
Men stämmer det här?
Jag frågade samma sak när Goto-san avslöjade sanningen.
Jag var lika gammal som du.
Att rätta till spikarna…
Alla gör det.
Man kan inte vara idioten som inte gör det.
De flesta tror att om handtaget släpps på rätt sätt så vinner de.
Men de har ingen kontroll över resultatet. Inte direkt.
Det har inte vi heller.
Att rätta till spikarna styr inte oddsen. Det kan vi inte göra.
Vi ger dem bara en liten knuff. Det är allt.
Men Goto-san sa alltid: "Var inte girig."
När de förlorar, känn deras smärta.
När de vinner, känn deras glädje.
Få se hur det gick för dig.
Välkomna!
Bando-san, jag har lånedokumenten.
Jag måste ta hand om det här.
Var snäll och kolla siffrorna.
400 miljarder yen. Det verkar stämma.
Jag går till banken med det direkt.
Tror du det blir problem med lånet?
Inte alls.
Du kan börja bygga ut verksamheten om några veckor.
Gratulerar.
Tack så mycket.
Så den här
lilla skitbiten mark här…
…en miljard.
Driver du med mig?
Hon har nekat tre erbjudanden. Inget mer förspel.
Ge henne ett erbjudande hon inte kan tacka nej till.
För fem år sen hade inkomstbringaren i dig inte tvekat.
Du vet att det är sant.
Ja. Visst. Okej.
Vänta. Ska vi inte prata med henne?
Jo, men jag tänker inte gå in med dig.
Sunja. Sunja.
Frun, jag har inte råd idag.
Det här är en gåva från honom.
Från vem?
Distriktets nya fiskmäklare.
Den alla flickorna pratar om.
Jag blev också förvånad.
Jag vet inte hur det är i Japan, men att göra så här
är så skamlöst.
-Och mot en fin flicka som du. -Frun, tänk på vad ni säger.
Jag känner inte den här mannen.
Han betyder inget för mig.
Jag kan inte ta emot hans gåva.
Jag skulle göra allt för att se en match i Tokyo igen.
Det finns en ny spelare, lika bra som Babe Ruth.
-Jag har aldrig hört talas om honom. -Du vet ju ingenting.
Hej. Vart ska du ta vägen? Det där ser tungt ut.
Du är söt.
Ska jag hjälpa dig?
Förlåt, jag förstår inte. Jag måste till min färja.
Hörde du? Till och med deras språk låter äckligt.
Vad har du i påsarna?
Min mor kommer bli orolig. Jag måste gå.
Sluta med det där!
Jag fattar. Du stinker för att du äter sånt här.
Inte ens våra hundar äter sånt här.
Ska vi slå vad?
De här eller hennes? Vilka är störst?
Vi kollar.
Vad gör du? Sluta!
-Vad gör du? -Släpp henne!
Sluta!
Hjälp mig! Hjälp!
Sluta! Nej, snälla!
Bort från mig!
Kräk.
Vill ni dö?
Men om ni båda skulle dö här,
skulle ingen sörja er.
Skynda. Be om ursäkt.
Annars vet ni vad som händer.
Lägre.
Snälla, förlåt oss.
Vi är värdelöst avskum!
Låt oss gå hem, snälla.
Vi är verkligen ledsna!
Säg till om du inte är nöjd.
De får krypa tills du blir det.
Ut härifrån.
De stör dig inte igen.
Vad sa du till de där pojkarna?
Att om de stör dig igen så dödar jag dem
och matar hundarna med deras kroppar.
Jag säger det för att du ska vara lugn.
Jag hade glömt hur vackert det här landet är.
Hur motståndskraftigt
och starkt det är.
Hur länge har du varit borta?
Fjorton år.
Jag har nästan varit där längre än här.
Lugn, jag ska inte skada dig.
Kommer du kasta skjortan?
Varför skulle jag?
Du är en underlig flicka.
Det är inte jag som pratar om att mata hundar med människor.
Ta med den till viken imorgon. Jag tvättar den innan lunchen.
Mormor,
förlåt att jag stör, men jag hoppades kunna prata med dig.
Vad säljer du?
Jag köper.
De där bovarna måste vara desperata.
Var hittade de en sån som du?
Jag var den som kom till dem.
Varför gjorde du det?
Ni är envisa, det måste man säga.
Snälla, öppna den.
De odlas i den formen.
Odlas?
De ska tydligen smaka hemskt.
Men ändå kostar de 9 000 yen.
Niotusen yen.
Du måste vara galen.
Mormor.
År 1955 köpte du den här marken för 4 000 yen.
Mindre än hälften av vad den här melonen kostar.
Om du går med på att sälja,
ger vi dig en miljard yen.
För en ung person pratar du bra koreanska.
Jag förlorade en del när jag flyttade till USA.
Du pratar bättre än mina barn.
Min make dog för några år sen.
Han ville inte lära dem det språket.
Och nu kan inte ens mina egna barn
det språk som deras mor drömmer på.
Det måste kännas sorgligt.
Vem lärde dig koreanska?
Min farmor lärde mig.
Min mor dog när jag var ung.
Min far hade långa arbetsdagar.
Min farmor var den som uppfostrade mig.
Jag antar att hon också levde ett svårt liv.
För att kunna livnära sin familj
arbetade hon dag och natt med sin matvagn,
där hon sålde kimchi.
Hon fick brännsår av chilin.
Nu räcker det.
Vilken familj har inte lidit?
Säg mig sanningen.
När gamla människor pratar om lidande,
visst är det tröttsamt?
Är inte det hela vitsen?
Att belasta oss?
Tänk på era barn. Acceptera budet.
Har du gått i skolan?
Kan du läsa och skriva?
Min far kämpade för att jag skulle få studera,
men min mor såg ingen vits med det.
Vad synd.
Med rätt färdigheter
kunde du ha lämnat det här stället.
Varför skulle jag vilja det?
Det var här jag föddes, här bodde mina föräldrar.
Är det ödet du önskar dig?
Jag trodde inte att mina ord skulle förolämpa dig så.
Jag vet att jag är fattig och obildad.
Jag kommer aldrig äga finare ting som du och Jiyun,
men det ger dig inte rätt att skratta åt mig.
Det tillåter jag inte.
Jag borde inte vara här.
Sluta nu.
Jag undrar bara om du har drömmar.
En gång var jag lika fattig som du.
Till och med fattigare,
tro det eller ej.
Men jag hade ändå drömmar.
Och jag lät ingen ta dem ifrån mig.
Vi är här i Yeongdo.
Det här är Japan.
Här ligger Osaka.
Det är där jag bor.
Där kan man få tag på allt.
De sötaste apelsiner från Amerika.
Bananer från Taiwan.
Det mest fantastiska godis från Frankrike.
Nästan varje hus har elektricitet.
Och element som håller en varm under vintern.
Elektriska tåg för en till alla stadens områden.
Och på natten, när ljusen tänds,
skapas de mest extraordinära reflektioner.
Det är verkligen ett underverk.
Så om Osaka har allt det,
vad har då resten av världen att erbjuda?
Manchuriet.
Kina.
Europa.
Och halvvägs runt jorden…
Amerika.
Jag reste dit en gång.
Hur var det där?
Allt. Och inget.
Vad ser du?
Sa du att det här är Japan?
Och det här är vi?
Intressant.
Vad då?
Jag antar…
Jag har alltid tänkt mig dem som så mycket större än vi.
Som en stor mal redo att svälja.
Men vad säger det här dig?
Att det här inte behöver vara vår lott.
Vi kan besegra dem.
Sunja.
Jag skulle vilja komma tillbaka.
Medan du tvättar.
Får jag det?
De smakade annorlunda idag.
De var bittra.
Häromdagen nämnde du Jiyun.
Varför?
Jag borde ha låtit bli.
Det är inte rätt att beskylla henne för det jag inte har.
Varför inte?
Hon har inte tjänat det själv.
Men Jiyun och hennes likar kommer få ett abrupt uppvaknande.
Varför säger du så?
Hennes far är skyldig mycket i skatt för sin egendom.
Det är bara en tidsfråga innan deras mark konfiskeras.
Ingen förtjänar att bli berövad det de äger.
Du låter lika fånig som resten av dem.
Har du ingen känsla av lojalitet?
Ingen alls.
Det borde inte du heller ha.
Folk är ruttna överallt.
Men…
…varför är du då här?
Om Japan är ditt hem nu?
När jag var ung, reste jag tomhänt.
Nu när jag är framgångsrik ville jag återvända…
…för att se om skuggan jag lämnade efter mig…
…fortfarande finns kvar.
Det kanske är dumt.
Finns den fortfarande kvar, skuggan du pratar om?
Vad gör du?
När jag var liten,
ägde min far och jag bara ett ombyte kläder var.
Varje kväll tvättade jag dem och hängde dem på tork över natten.
När vi satte på oss dem var de fortfarande fuktiga.
En gång
fick jag för mig att hänga de blöta kläderna vid elden…
…så de skulle torka fortare.
Jag koncentrerade mig på att laga middag.
Jag minns det som det vore igår.
Man måste sitta och röra om i kornen så de inte bränns vid.
Men medan jag rörde, kände jag en lukt.
När jag sprang ut,
hittade jag ett stort hål…
…i min fars ärm.
Elden brände rätt igenom.
Jag fick väldigt mycket skäll den kvällen.
Var är din far nu?
Han är borta.
Glömd för länge sedan.
Hur kan det finnas så mycket regn?
Och varför måste allt falla över Yeongdo?
Varför inte Seoul?
Eller Japan?
Eller Kina?
Sunja!
Kom och hjälp oss.
Vad har det farit i dig?
Er dotter vill inte bli hittad,
annars skulle jag ha information åt er.
Så ingenting, alltså?
Men nåt måste det finnas.
Vad som helst!
Inget ni kan ha nytta av.
Så hon är försvunnen och det är allt?
Etsuko, vänta på mig i bilen.
Jag sköter betalningen.
Jag borde inte ha väntat mig mer än att det skulle vara bortkastade pengar.
Jag tar hand om det.
Tack för din hjälp.
Nu…
Vad är det du fått veta?
Vid solnedgången
begravdes kejsaren bredvid sina föräldrar som traditionen bjuder.
Hans kropp ligger i tre kistor, med några personliga ägodelar.
Sist hon sågs var för åtta månader sen i Tokyo.
Vad?
Vad ska det betyda?
Tja…
…hon arbetade på en bordell.
Hon hade många klienter.
Ja?
Hallå?
Vad konstigt det känns att höra din röst nu.
Hana, är det verkligen du?
Har du verkligen glömt min röst?
Vad har hänt med din accent?
Hana, jag har saknat dig.
Sluta skämta.
Jag slår vad om att du inte ens tänkt på mig förrän nu.
Det är inte sant.
Det enda positiva som regnet för med sig.
Skogen kommer vara full av svamp.
Nu?
Varför inte?
Ta hem en laddning så din mamma kan göra soppa.
Men tvätten.
Vi är två nu.
Det lär ta hälften av tiden.
Hur hittade du mitt nummer?
Du vet, alla underskattar mig.
Till och med du.
Var har du varit?
Vilka tråkiga frågor.
Fråga hellre om jag fortfarande är vacker.
Är du fortfarande vacker?
Om jag blundar,
kan jag fortfarande se oss två ibland.
Visst var vi fulla av hopp?
Vi var barn.
Nej, det är inte sant.
Vi var visa, och vi var fria.
Berätta var du är, snälla.
Även om jag berättade skulle du ändå inte veta hur du skulle nå mig.
Jag kommer hitta dig.
Jag befinner mig i mörkret, Solomon.
Jag har varit här så länge nu att jag inte hittar vägen ut.
Inte ens du…
…kan hitta mig.
Etsuko-san har letat efter dig.
Säg inget till henne.
Gör du det svär jag att aldrig ringa igen.
Men hon drömmer fortfarande om dig.
Jag lägger på! Jag menar det.
Vart tog du vägen? Varför lämnade du oss?
Det var inte mitt val, det vet du!
Jag ville inte åka.
Jag ville inte lämna dig!
Men det var bra att du åkte.
Du låter som en amerikan nu.
Och den där kvinnan, kvinnan bredvid dig,
du är förtjust i henne, eller hur?
Men jag hatar såna där flickor.
Iakttar du mig nu?
Nej, inte nu.
Jag känner mig sömning.
Vänta!
Det är så mycket jag måste säga dig.
Saker jag inte kan säga till nån.
Skönt att höra att du fortfarande behöver mig.
Nu mår jag bättre.
Var är du?
Jag ringer igen.
När?
När jag kan.
Hana?
Undertexter: Victoria Heaps