japonski dialog v modrem korejski dialog v rumenem
(korejsko) Ime mu je Hansu Ko.
Pravijo, da ima krvave roke.
Opravlja umazane posle za vplivneža na Japonskem.
Ob tem se sprašuješ,
ali je zdaj eden od njih.
Ali pa je še vedno eden od nas.
Kdo bi vedel. Vem le, da so cene poštene.
Ne baranta in ne prenese tepcev.
Ženska, ki mu kuha,
mi je rekla, da srajce nikoli ne obleče dvakrat.
Enkrat jo obleče in zavrže.
Si predstavljate? Za koga se pa ima?
Je moški, ki ve, kako se svet vrti.
Dvakrat je prišel izkazat spoštovanje mojemu očetu.
Skoraj sta že prijatelja.
Džijun, pa tvoj oče misli, da se bo ustalil tu,
ali se bo vrnil v Osako?
Če bi imel dom
bi se morda ustalil tu.
Mislim, da se bo.
-Molči! -Toda, oče. Pravilo je podlaket.
Dolžina moje podlakti.
Misliš, da bi določil ceno
na podlagi roke blebetavega otroka?
Gospod, prosim.
Ne vmešavaj se.
Tvoj sin mora prevzeti odgovornost.
Če hočeš, ti lahko raztegnem roko.
Te bom kupil.
Pet jenov za dvajset rib.
V znak moje hvaležnosti.
Pospravi to.
G. Hansu Ko!
TEMELJI NA KNJIGI MIN JIN LEE
TOKIO
(japonsko) Se imate vsi lepo?
Ravno sem videl starše neveste in ženina.
Zdaj vem, zakaj sta tako lepa.
Vsi hočejo, da mi spodleti.
Ni res. Ne misli vedno najslabše o nas.
Poskušal bom.
Ta država se je zelo spremenila, odkar si šel v Ameriko.
Preveč ljudi prehitro služi preveč denarja.
Še pred nekaj leti jih ni bilo nikjer.
Morda Japonska potrebuje takšne ljudi.
Kot je sin lastnika igralnice?
Šalim se. Stara prijatelja sva.
Spomnim se nečesa, kar si rekel, ko sva bila majhna.
Česa pa?
Rekel si, da ti je oče povedal,
da so Korejce gotovo vzgojili psi.
Zakaj bi drugače tiščali obraze v sklede,
namesto, da jih dvignemo kot vi?
-Sem res rekel kaj tako groznega? -Res.
Otroka sva bila.
Najbrž sem narobe razumel očeta.
Je pa pametno, da ste združili Colton z Abejem.
Najboljši gradbeni investitor. Ravno prav vpliven je.
Pol finančnega ministrstva
je na poroki njegove hčere. To pomaga.
Res nas je veliko.
Toda ne skrbi, s takšno kravato si kot eden od nas.
Naj uganem.
Armani.
Hermès. Dobro si si postlal.
Zanima me, kaj si bo Abe mislil o tebi.
Plešem, plešem še.
Ena, dve, tri, nasmeh!
Bližje, prosim.
Mlad si odšel, kajne?
Pri štirinajstih.
Menda si bila tudi ti v ZDA.
Ja, v Cambridgeu.
A, Harvard.
Ekonomija.
In kako je bilo študirat ekonomijo na Harvardu?
Spoznala sem ameriški način razmišljanja.
Kako to misliš?
Američani obožujejo igre.
Vse postane igra.
Kadarkoli sem koga spoznala, so hoteli ugibati,
predvsem moški.
Iz katere države sem.
Tipično. Vedno najprej rečejo Kitajska.
Japonska je na srečo običajno na drugem mestu.
Pri tebi vsaj zadenejo v drugo.
Jaz bi bil vesel, če bi bila Koreja četrti poskus.
Če nisem pri volji, prikimam pri Japonski.
Toda to ni čisto nepravilno, ali ne?
Ne. Ni nepravilno.
-Tom. -Abe.
Vaš zet se zdi kot dober skrbnik. Srečo imate.
Za hčerino dobro upam, da je.
Naj vam predstavim najnovejšega člana ekipe.
To je Baek iz newyorške pisarne.
Hvala za vabilo. Počaščen sem.
Katero krvno skupino imate?
Krvno skupino 0.
A tako. Optimist torej.
Rekel bi, da imam preživitveni nagon.
Bomo videli, kako ti služi.
Prosim, uživajte na zabavi.
Kaj pa je bilo to?
Skrbi ga, komu sem zvest.
Saj res, spor med Korejci in Japonci.
Zakaj ljudje že ne pozabijo na to?
To je preteklost. Končano je.
Lahko mu zagotoviš, da mu ni treba skrbeti zame.
Zvest sem firmi Shiffley,
saj me ona plačuje.
Zbudi se, Kionghi.
Svakinja, čas je za večerjo.
Kje je Salomon?
V Tokiu. Pomemben posel sklepa.
Sandža. Vedno smo vedeli, kajne?
Da bo njemu uspelo.
Priden fant je.
Zdaj pa jejva.
Se še nisi naveličala skrbeti zame?
Ne govori tako.
Tvojo najljubšo jed sem pripravila.
Ne smeš vzeti zdravila na prazen želodec.
Daj, zdaj pa dovolj.
Sandža,
nočem vzeti zdravila.
Kako pa govoriš?
Slišala si zdravnika.
Boriti se moraš.
Se nismo že dovolj dolgo borili?
Traparije govoriš.
Kako se je to zgodilo?
Kako je čas tako hitro minil?
Še leta boš živela.
Ne govori tega.
Včasih si rekla bobu bob.
Naj je še tako bolelo si povedala po resnici.
Spet se mi prikazujejo tisti obrazi.
V sanjah.
Tisti, ki smo jih skušali pozabiti.
Morda zato, ker sem na koncu poti.
Vse si jih hočem zapomniti.
Njihova imena,
njihove obraze.
Ko bi lahko še zadnjič šla nazaj.
Toda, Sandža,
po pravici mi povej.
Tisti moški…
Res nikoli ne misliš nanj?
Se ne sprašuješ, kako bi živela,
če bi se drugače odločila?
Tepec si, veš?
Tebe in tvoje bi najraje vrgel v morje.
Nič ni naredil narobe.
Ni mi jih prodal.
Na lastne oči sem videl.
Mandarine so mi ostale. Zamenjala sva.
Nisem vzel njenega denarja.
Ne krivite njega. Nič ni naredil narobe.
Povej,
zakaj ne prodajamo manjših rib?
Če jih ulovimo, preden se drstijo,
bomo vedno ob denar.
To pomeni, da nimamo nikoli dovolj
in se prepiramo za ostanke.
Ne delamo tega že zdaj?
Pojdi.
Kje si hodila tako dolgo, Sandža?
Skrbelo nas je.
Zakaj? Se je kaj zgodilo, Donghi?
Ne.
Samo gospa Kim.
Tokrat je res.
G. Ri je videl na lastne oči.
Sta se načvekali?
Mogoče se lahko dejansko lotita dela.
Ne postopam zanalašč.
Ga. Kim ji ves čas razlaga
o japonski mulariji,
ki z blatom in iztrebki obmetava
vse Korejke, ki si drznejo nositi belo.
Nisem jih videla.
Ta ženska samo obrekuje.
Toda za vsak slučaj. Nočem, da hodiš sama.
Donghi ali Bokhi naj gresta s teboj.
Poslušaj se no.
Od devetega leta hodim sama.
-Vseeno… -Tu je preveč dela.
Punci si zaposlila, da ti pomagata.
Ga. Kim je trapasta ženska, ki si rada izmišlja zgodbe.
Predolg jezik imaš. Težave si boš nakopala.
Ga. Kim pravi,
da je novi okrožni prodajalec rib zelo čeden.
Si ga videla, Sandža?
Kakšen cirkus zganjate zaradi njega. Ne izplača se.
Že tri leta se zajebavam s tem.
Ekipe so že začele z gradbenimi deli okoli te posesti.
Abe mi teži,
poleg tega me vsak dan kličejo iz uprave
in sprašujejo, kdaj bo prodala.
Dali smo ji tri ponudbe precej nad tržno vrednostjo.
Naša prva ponudba je bila 295 milijonov jenov.
Hvala, prebral sem poročila.
-Hen Gundž. -Han Gumdža.
Leta 1929 je emigrirala na Japonsko iz Koreje.
Kmalu po vojni se je z družino nastanila v Tokiu.
Ona je vzdrževala družino. Pralnico je imela.
Leta 1955 je družina kupila parcelo za 4000 jenov.
Danes za ta denar ne dobiš niti poštenega obroka.
Njej ni pomemben denar.
Seveda je pomemben, Naomi. Vedno gre za denar.
Pojasni ji.
Ker sta polno obveščena in ne potrebujeta moje pomoči,
grem nazaj delat.
Zapleteno je.
-Vidim. -Ja.
Na posel se osredotoči. Uredi zadevo.
Nameravam.
Dvesto tisoč ljudi se je kljub vremenu
udeležilo cesarjevega pogreba.
Mladi in stari so se…
Nekoč si me nadrl.
-Prvo leto sem bil analitik. -Zasluženo?
…in poslovili od cesarja.
-Ja, zaslužil sem si. -Lepo, da priznaš.
S sodelavci smo te občudovali.
V pretekliku govoriš.
Nisem tako mislil.
Je že v redu.
Vem, kako to gre.
Komu je uspel največji posel? Kdo je največ izgubil?
Kdo napreduje v upravo?
Priznam, tudi sam sem bil tak.
V pretekliku govoriš.
Te zanima, kako sem prišel sem? Kaj se je zgodilo?
Ja. Radoveden sem.
Poročil sem se.
Dobil dva otroka.
Kupil hišo v mestu in eno na podeželju.
Preden sem se zavedal, gonja po vse večjem zaslužku
ni bila več zgolj igra.
Zdelo se je kot jebeno preživetje.
In tako…
Po nekaj slabih odločitvah…
se je kupček manjšal.
Živčnost me je stala še več slabih potez.
Medtem ko se je to dogajalo,
se je moja šolana žena, ki ni nikoli delala,
začela pritoževati, da me nikoli ni doma.
In ko sem, sem z mislimi drugje.
Nekega jutra
sem se spravljal v avto za 49-minutno vožnjo do službe.
Dajal sem si kapljice v oči,
ko je iznenada rekla, da me zapušča.
Rekel sem, da se bova pogovorila,
a je odvrnila, da ni potrebe.
Vprašal sem jo, kako lahko zavrže deset let zakona,
ona pa mene, kako to, da nisem opazil,
da se je iz rjavolaske prelevila v svetlolasko.
Ja, moj zakon je šel po gobe.
Potem še moja kariera. In tako sem tu.
Sem Godzila ali Superman?
Bo dežela vzhajajočega sonca
končno premagala Ameriko?
Če sem iskren, me to vprašanje ne zanima.
Si resen, pizda? Za tvojo plačo gre, Salomon.
Japonci torej kupujejo dolarje,
Američani nemške marke,
Nemci kopičijo britanske funte in tako naprej.
Denar tako hitro potuje po svetu,
da posamezne valute skoraj postajajo nepomembne.
-To povej financam. -Države postajajo nepomembne.
Kaj pa govoriš?
Dejansko je pomembno samo,
da se čim dlje upiraš neizogibnemu.
Si zato tu?
Se upiraš neizogibnemu?
To delate z vsemi avtomati?
Jaz ne. Ne več.
Delavec pride ponoči.
Toda je to prav?
Tudi jaz sem to vprašal, ko mi je Goto odprl oči.
Tvojih let sem bil.
Prilagajanje žebljev.
Vsi to delajo.
Ne moreš biti edini tepec, ki ne dela tega.
Večina misli, da bo zmagala, če ravno prav zasuče ročico.
Toda nimajo nadzora nad rezultatom. Ne najbolj.
Tudi mi ga nimamo.
Prilagajanje žebljev ne vpliva na verjetnost. Tega ne delamo.
Samo spodbudimo jih. To je to.
Toda, kot je Goto vedno pravil: "Ne bodi pohlepen."
Ko izgubijo, sočustvuj z njimi.
Ko zmagajo, se veseli z njimi.
Poglejva, kako ti je šlo.
Dobrodošli!
G. Bando, imam papirje za posojilo.
To moram urediti.
Preverite vse številke, prosim.
Štiri milijarde jenov. V redu je.
Takoj jih bom nesla na banko.
Pričakujete težave s posojilom?
Sploh ne.
Čez nekaj tednov se lahko lotite del.
Čestitke.
Najlepša hvala.
Tole,
ta majhna ničvredna parcela…
Milijarda.
Se šališ, pizda?
Tri ponudbe je zavrnila. Dovolj je bilo predigre.
Dajte ji ponudbo, ki je ne bo mogla zavrniti.
Pred petimi leti ne bi omahoval.
Veš, da imam prav.
Ja. Prav, prav.
Čakaj. Ne greš k njej?
Že, a ne s teboj.
Sandža! Sandža!
Gospa, danes nimam dovolj denarja.
To je darilo od njega.
Od koga?
Od novega okrožnega prodajalca.
Tistega, za katerim hrepenijo vsa dekleta.
Tudi mene je presenetilo.
Ne vem, kako je na Japonskem, a taka gesta pri nas…
Brez sramu je.
-In to tako pridni punci. -Pazite na besede, prosim.
Ne poznam ga.
Nič mi ne pomeni.
Ne morem sprejeti darila.
Ko bi se lahko vrnil v Tokio na tekmo.
Igralec je tako dober kot Babe Ruth.
-Prvič slišim zanj. -Ker ničesar ne veš.
Hej. Kam pa kam? Težko neseš.
Luštna si.
Naj ti pomagam.
Oprosti, ne razumem. Na trajekt moram.
Poslušaj to. Še njihov jezik je ogaben.
Kaj imaš v vrečkah?
Mamo bo skrbelo. Iti moram.
Nehajte!
Zdaj vem. Smrdite, ker jeste to sranje.
Tega še naši psi ne bi jedli.
Kdo gre stavit?
Te ali njene? Kaj je večje?
Poglejmo.
Kaj delate? Nehajte!
-Kaj pa delaš? -Pusti jo!
Nehajte!
Na pomoč! Pomagajte!
Nehajta! Prosim, ne!
Dol z mene!
Barabi.
Želita umreti?
Če bi oba umrla,
ne bi nihče žaloval za vama.
Hitro. Opravičita se.
Sicer vesta, kaj sledi.
Nižje.
Prosim, odpusti nama.
Ničvredna smet sva!
Domov naju spustite.
Žal nama je.
Povej, če nisi zadovoljna.
Klečeplazila bosta, dokler ne boš.
Poberita se.
Ne bosta te več gnjavila.
Kaj ste rekli tistima fantoma?
Da ju bom ubil, če te bosta spet gnjavila,
in z njima nahranil pse.
To ti pravim, da se pomiriš.
Pozabil sem, kako lepa je ta dežela.
Kako trdoživa,
močna.
Kako dolgo ste bili zdoma?
Štirinajst let.
Skoraj dlje, kot sem bil tu.
Ne skrbi, nič ti ne bom.
Boste zavrgli to srajco?
Zakaj bi jo?
Nenavadno dekle si.
Nisem jaz rekla, da bom nahranila pse z ljudmi.
Jutri jo prinesite v zaliv. Pred kosilom jo bom oprala.
Stara mama,
oprostite, da motim, a rad bi se pogovoril.
Kaj prodajate?
Kupujem.
Tiste barabe so očitno obupane.
Kje so vas našli?
Jaz sem šel k njim.
Zakaj pa?
Moram priznati, da ste vztrajni.
Odprite, prosim.
Takšne oblike so zrasle.
Zrasle?
Menda imajo zanič okus,
a vseeno stanejo 9000 jenov.
Devet tisoč jenov!
Saj ste nori.
Stara mama.
Leta 1955 ste to posest kupili za 4000 jenov.
To je pol manj kot ta lubenica.
Če prodate,
vam damo milijardo jenov.
Glede na leta dobro govorite korejsko.
Po odhodu v ZDA sem marsikaj pozabil.
Boljši ste od mojih otrok.
Mož mi je umrl pred nekaj leti.
Ni hotel, da se naučijo korejščine.
Zdaj pa moji lastni otroci
ne poznajo jezika, v katerem njihova mama sanja.
Gotovo ste žalostni.
Kdo vas je naučil korejščine?
Stara mama.
Mama je umrla, ko sem bil majhen.
Oče je veliko delal.
Stara mama me je vzgojila.
Najbrž je tudi ona imela težko življenje.
Da bi nahranila družino,
je delala dan in noč. Potiskala je voziček
in prodajala kimči.
Čili ji je ranil roke.
Dovolj je bilo.
Katera družina ni trpela?
Povejte po pravici.
Ni utrujajoče, ko stari ljudje
govorijo o trpljenju?
Ne gre za to?
Da nas obremenjujejo?
Pomislite na svoje otroke. Sprejmite ponudbo.
Si hodila v šolo?
Znaš brati in pisati?
Oče je hotel, da grem,
mama pa ni videla smisla v tem.
Škoda.
Če bi bila vešča,
bi lahko odšla od tod.
Zakaj bi hotela stran?
Tu sem se rodila. To je dom mojih staršev.
Takšno življenje hočeš?
Nisem mislil, da te bodo moje besede užalile.
Vem, da sem revna in neuka.
Nikoli ne bom imela lepih reči kot vidva z Džijun,
a vseeno se nimate pravice norčevati iz mene.
Tega ne bom dovolila.
Ne bi smela biti tu.
Daj no.
Zanima me samo, ali imaš sanje.
Tudi jaz sem bil tako reven kot ti.
Pravzaprav še bolj,
verjela ali ne.
Toda celo takrat sem imel sanje
in nisem dovolil, da mi jih odvzamejo.
Midva sva tu, v Jongdoju.
To je Japonska.
Osaka je tu.
Tam živim.
Ni je stvari, ki je ne bi imeli.
Sladke pomaranče iz Amerik.
Banane s Tajvana.
Čudovite slaščice iz Francije.
Večina hiš ima elektriko.
In električne grelce, da te pozimi ne zebe.
Električni vlaki te peljejo do vseh kotičkov.
Po temi luči svetijo
in oddajajo izjemne odseve.
Pravi čudež je.
Če ima Osaka vse to,
le kaj ponuja preostali svet?
Mandžurija.
Kitajska.
Evropa.
In na drugem koncu sveta…
Amerika.
Enkrat sem bil tam.
Kako je bilo?
Imajo vse in nič.
Kaj vidiš?
To je Japonska?
To pa smo mi?
Zanimivo.
Zakaj?
Zato, ker…
Vedno sem si predstavljala, da so veliko večji od nas.
Kot ogromna usta, ki te hočejo pogoltniti.
Kaj ti to pove?
Ni nam treba tako živeti.
Lahko jih premagamo.
Sandža.
Rad bi spet prišel.
Ko boš prala perilo.
Smem?
Danes so imeli drugačen okus.
Grenki so bili.
Zadnjič si omenila Džijun.
Zakaj?
Ne bi smela.
Ni prav, da jo krivim za tisto, česar jaz nimam.
Zakaj ne?
Nič od tega si ni sama prislužila.
Džijun in njej podobne čaka kruto spoznanje.
Zakaj pravite to?
Njen oče dolguje precej davkov na posest.
Prej ko slej mu bodo zasegli zemljo.
Nikomur ne bi smeli vzeti, kar je njegovo.
Zveniš tako trapasto kot oni.
Ne čutite nobene zvestobe?
Nobene.
Tudi ti ne bi smela.
Povsod so pokvarjeni ljudje.
Zakaj pa
ste potem tu,
če je Japonska zdaj vaš dom?
Od tu sem odšel brez vsega.
Zdaj, ko sem uspešen, sem se hotel vrniti…
da bi videl, ali je moja senca
še vedno tu.
Najbrž je trapasto.
In, je vaša senca še tu?
Kaj počnete?
Ko sem bil deček,
sva imela z očetom le en komplet oblek.
Vsak večer sem jih opral in obesil čez noč.
Zjutraj sva morala obleči vlažna oblačila.
Nekoč
se mi je posvetilo, da bi jih obesil bližje ognju.
Da se prej posušijo.
Šel sem kuhat večerjo.
Še zdaj se jasno spomnim.
Ječmen je treba ves čas mešati, da se ne zažge.
Med mešanjem sem nekaj zavohal.
Ko sem stekel ven,
je bila na očetovem rokavu
tako velika luknja.
Prežgalo je srajco.
Pošteno me je okaral.
Kje je vaš oče zdaj?
Umrl je.
Že davno je pozabljen.
Od kod toliko dežja na svetu?
In zakaj mora ves padati tu?
Zakaj ne v Seulu?
Ali na Japonskem?
Ali Kitajskem?
Sandža!
Pridi nam pomagat.
Kaj je s teboj?
Vaša hči noče, da jo najdemo,
sicer bi imel kaj za vas.
Torej ni ničesar?
Nekaj mora biti.
Karkoli!
Nič uporabnega.
Torej je kar izginila in to je to?
Ecko, pojdi me v avto počakat.
Plačal mu bom.
Vedela sem, da bo to le stran vržen denar.
Prepusti to meni.
Hvala vam za pomoč.
Torej…
Kaj veste?
Ob sončnem zahodu
so cesarja pokopali zraven staršev, kot veleva tradicija.
Njegovo truplo leži v treh krstah. Zraven so njegovi osebni predmeti.
Nazadnje so jo videli pred osmimi meseci v Tokiu.
Kaj?
Kaj to pomeni?
No…
v bordelu je delala.
Veliko strank je imela.
Prosim?
Halo?
Tako čudno je slišati tvoj glas.
Hana, si to res ti?
Si res pozabil moj glas?
Zakaj govoriš z naglasom?
Pogrešal sem te, Hana.
Nehaj se šaliti.
Stavim, da se sploh nisi spomnil name.
To ni res.
Edina dobra posledica dežja.
Gozd bo poln gob.
Zdaj?
Zakaj ne?
Lahko jih neseš domov, da mama skuha juho.
Kaj pa perilo?
Dva sva.
Pol manj časa bo trajalo.
Od kod ti moja številka?
Vsi me podcenjujejo.
Tudi ti.
Kje si bila?
Dolgočasna vprašanja.
Raje me vprašaj, ali sem še vedno lepa.
Si še vedno lepa?
Če zaprem oči,
naju včasih vidim skupaj.
Tako polna upanja sva bila, kajne?
Otroka sva bila.
Ne, ni res.
Bila sva modra in svobodna.
Prosim, povej mi, kje si.
Tudi če ti povem, ne bi znal priti do mene.
Našel te bom.
Depresija me muči.
Tako dolgo sem že v tem, da ne najdem poti ven.
Niti ti…
me ne moreš najti.
Ecko te išče.
Ničesar ji ne povej.
Če boš, prisežem, da ne bom več poklicala.
Še vedno sanja o tebi.
Prekinila bom. Ne šalim se.
Zakaj si odšla? Zakaj si nas zapustila?
Dobro veš, da to ni bila moja izbira.
Nisem hotel oditi.
Nisem te hotel zapustiti.
Toda dobro je, da si šel.
Zdaj zveniš kot Američan.
In tista ženska ob tebi.
Všeč ti je, kajne?
Sovražim takšna dekleta.
Me opazuješ?
Ne, zdaj ne.
Zaspana postajam.
Čakaj.
Toliko tega ti moram povedati.
To lahko povem samo tebi.
Vesela sem, da me še vedno potrebuješ.
Bolje se počutim.
Kje si?
Še bom poklicala.
Kdaj?
Ko bom lahko.
Hana?
Prevedla Nena Lubej Artnak