Japāņu dialogu subtitri - zili Korejiešu dialogu subtitri - dzelteni
(korejiski) Viņu sauc Ko Hansu.
Uz viņa rokām esot daudzu asinis.
Viņš darot netīro darbu kādam ļoti ietekmīgam japānim.
To dzirdot, man jāprāto,
vai viņš tagad ir viens no viņiem?
Vai arī viņš vēl ir viens no mums?
Kas to lai zina. Zinu tikai to, ka viņa cenas ir godīgas.
Viņš nelamājas, un viņš necieš muļķus.
Sieviete, kura viņam te gatavo ēst,
pastāstīja man, ka viņš nekad vienu kreklu nevelkot divas reizes.
Vienreiz uzvelkot un metot prom.
Spējat iztēloties? Ko viņš no sevis iedomājas?
Viņš zina, kā viss iekārtots.
Viņš atnāca pie mana tēva izrādīt cieņu divas reizes.
Viņi tīri labi iemīlējuši viens otru.
Bet, Džijuna, vai tavs tēvs domā, ka viņš te apmetīsies uz dzīvi?
Vai arī viņš atgriezīsies Osakā?
Varbūt, ja viņam te būs sava māja…
viņš apmetīsies te.
Es domāju, ka jā.
-Klusē! -Bet tēvs. Apakšdelms. Tas ir likums.
Mana apakšdelma garumā!
Domā, manas cenas noteiktas
pēc bubinoša bērna rokas izmēra?
Kungs, lūdzu.
Nejaucieties.
Jūsu dēlam pašam jāatbild.
Bet, ja gribi, es varu to tavu roku izstiept.
Es tās pirkšu.
Piecas jenas par 20 bungzivīm.
Kā mana pateicība.
Lieciet nost.
Ko Hansu kungs!
PAMATĀ MINDŽINAS LI GRĀMATA
TOKIJA
(japāniski) Vai visi labi pavada laiku?
Es nupat redzēju līgavas un līgavaiņa vecākus.
Tagad es zinu, kāpēc mūsu pāris ir tik izskatīgs!
Tad visi grib redzēt, kā es izgāžos.
Tā nav. Nevajag vienmēr par mums domāt sliktāko.
Mēģināšu.
Šī valsts ļoti mainījusies, kopš aizbrauci uz Ameriku.
Par daudz cilvēku par ātru sapelnījuši par daudz naudas.
Cilvēki, kuri pirms dažiem gadiem bija nulle.
Varbūt tieši tādus cilvēkus šai valstij vajag.
Tādus kā pačinko vīra dēls?
Tas bija joks! Mēs ar tevi esam seni draugi.
Es atcerējos kaut ko, ko tu pateici bērnībā.
Kas tas bija?
Tavs tēvs esot tev teicis,
ka korejiešus laikam ir audzinājuši suņi.
Kāpēc lai citādi mēs liktu sejas bļodās,
nevis paceltu tās kā jūs?
-Vai tiešām es pateicu ko tik šausmīgu? -Jā.
Mēs tad bijām bērni.
Noteikti pārklausījos, ko teica tēvs.
Nu vienalga, bija gudri, ka padarījāt Koltonu par Abes kunga partneri.
Labākais nekustamo īpašumu attīstītājs. Ar ietekmi.
Noteikti, puse Finanšu ministrijas
ir viņa meitas kāzās. Tas palīdz.
Taisnība, mūsu te ir daudz.
Bet neuztraucies. Ar tādu kaklasaiti tu labi iederies.
Minēšu.
Armani.
Hermès. Re, tev ir panākumi.
Būs interesanti dzirdēt, ko par tevi domā Abes kungs.
Dejot, dejot vēl
Viens, divi, trīs, sakiet "siers"!
Tuvāk, lūdzu.
Jūs bijāt jauns, kad aizbraucāt, vai ne?
Man bija 14 gadu.
Dzirdēju, jūs arī esat bijusi Štatos.
Jā, Kembridžā.
Ā, Hārvardā.
Biznesa skolā.
Un kā bija Hārvarda biznesa skolā?
Tā bija laba izglītība par amerikāņu domāšanas veidu.
Kādā ziņā?
Amerikāņiem patīk spēles.
Visu pārvērš par spēli.
Kad vien ar kādu iepazinos, pārsvarā vīrieti,
viņš gribēja spēlēt minēšanas spēli,
no kuras Āzijas valsts esmu.
Klasika. Ķīnieši vienmēr ir pirmie.
Par laimi, japāņus parasti min otros.
Jums vismaz tikai divas valstis.
Man paveicās, ja Koreja iekļuva pirmajā četriniekā.
Ja man nebija omas, pamāju, kad minēja japāni.
Bet tas nav gluži nepareizi, ne?
Nē. Nav nepareizi.
-Tom! -Abes kungs!
Jūsu znotam ir laba apgādātāja seja. Jums veicas!
Ļoti ceru. Savas meitas dēļ.
Iepazīstieties - mūsu komandas jaunākais loceklis.
Tas ir Peka kungs no mūsu Ņujorkas ofisa.
Paldies, ka uzņēmāt. Man ir gods.
Kādas jums asinis?
O grupa.
Skaidrs. Optimists.
Izdzīvošanas instinkts šajā pasaulē.
Redzēsim, kā tas jums palīdzēs.
Lūdzu, izbaudiet viesības.
Ei. Ko tas nozīmēja?
Domāju, viņu satrauc mana lojalitāte.
O jā. Korejieši pret japāņiem.
Kāpēc cilvēki nevar to aizmirst, vai ne?
Tā ir pagātne. Aizgājusi.
Nu, vari nomierināt Abes kungu, ka viņam nav par mani jāuztraucas.
Es esmu lojāls Shiffley's.
Tāpēc, ka viņi man maksā.
Kjonhi, mosties.
Svaine, vakariņu laiks.
Kur ir Solomons?
Tokijā, atceries? Strādā pie tās lielās lietas.
Sundža. Mēs to vienmēr zinājām, ne?
Viņš būs tas, kurš to paveiks.
Viņš ir labs puisis.
Nu ēdīsim.
Tev nav apnicis mani kopt?
Nerunā tā.
Skat, pagatavoju tavu mīļāko ēdienu.
Nevar tukšā kuņģī dzert zāles.
Nu beidz taču.
Sundža,
es negribu zāles.
Kas tās par runām?
Tu dzirdēji, ko teica ārsts.
Tev ir jācīnās.
Sundža, vai mēs jau gana ilgi necīnāmies?
Tu runā muļķības.
Kā tas notika?
Kā laiks tik ātri pagāja?
Tev vēl daudzi gadi priekšā.
Nerunā tā.
Tu agrāk runāji skaidru valodu.
Lai cik sāpīgi, tu teici patiesību.
Es atkal redzu tās sejas
savos sapņos.
Tās visas, ko mēģinājām aizmirst.
Varbūt tāpēc, ka man tuvojas pēdējā stunda,
bet es gribu viņus visus atcerēties.
Viņu vārdus,
viņu sejas…
Ja vien es varētu vēl reizi atgriezties.
Bet, Sundža,
saki man godīgi.
Tas vīrietis…
Vai tu tiešām par viņu nekad nedomā?
Neprāto, kāda būtu bijusi tava dzīve,
ja tu būtu izdarījusi citu izvēli?
Tu esi muļķis, zini?
Es varētu tevi un ģimeni iemest okeānā.
Kungs, viņš nedarīja neko sliktu.
Viņš man tās nepārdeva.
Es redzēju pats savām acīm.
Man bija daži lieki mandarīni. Mēs apmainījāmies.
Re, es neņēmu viņas naudu!
Nevainojiet viņu. Viņš neko sliktu neizdarīja.
Sakiet man,
kāpēc mēs nepārdodam mazākas zivis?
Ja mēs tās noķeram pirms nārsta,
mums vienmēr trūkst.
Tad mums nekad nepietiek
un mēs cīnāmies par atliekām.
Bet vai mēs to nedarām jau tagad?
Ejiet.
Sundža, kur tu tik ilgi?
Mēs uztraucāmies.
Kāpēc? Vai kas atgadījies, Donhi?
Nē.
Vienīgi Kimas kundze.
Šoreiz tiešām tā ir.
Ri kungs to redzēja savām acīm.
Varbūt pietiks tenkot?
Varbūt vari paveikt kādu darbu.
Es neslinkoju speciāli.
Kimas kundze viņai sastāstījusi,
ka japāņu bērni pilsētā
met dubļus un kakas
uz korejiešu sievietēm, kuras vēl uzdrīkstas ģērbties baltā.
Es neko tādu neredzēju.
Jūs zināt, kā viņa pļāpā.
Bet… Sundža, drošības pēc, es negribu, ka tu brauc viena.
Varbūt ņem līdzi Donhi vai Bokhi?
O, nu paklausies sevī.
Es braucu viena kopš deviņu gadu vecuma.
-Vienalga… -Mums te ir pārāk daudz darba.
Tu nolīgi Bokhi un Donhi sev palīgā.
Kimas kundze ir muļķa sieviete, kura visu ko izdomā.
Kas par muti! Tā tev radīs nepatikšanas.
Kimas kundze saka,
ka jaunais rajona zivju uzpircējs esot ļoti izskatīgs.
Sundža, vai tu esi viņu redzējusi?
Tad nu gan! Par to vīrieti nav vērts domāt.
Kā skabarga pakaļā pēdējos trīs gadus.
Būvbrigādes jau sākušas nolīdzināt apkārtesošo zemi.
Abes kungs elpo man pakausī.
Neminēšu, ka ik dienu zvana no 43. stāva
un jautā, kad viņa pārdos.
Esam izteikuši trīs dāsnus piedāvājumus krietni virs tirgus cenas.
Pirmais piedāvājums bija 295 miljoni jenu…
Paldies. Es lasīju pārskatus. Zinu, kas noticis.
-Hena Gundža. -Hana Gimdža.
Emigrēja no Korejas uz Japānu 1929. gadā.
Viņa ar ģimeni apmetās Tokijā drīz pēc kara.
Viņa bija maizes pelnītāja, veļas mazgāšanas rūpals.
Un 1955. gadā ģimene to zemesgabalu iegādājās par 4000 jenām.
Mūsdienās par tādu naudu te nevar dabūt pat kārtīgu maltīti.
Runa nav par naudu. Vismaz viņai.
Protams, ka par naudu, Neiomij. Vienmēr ir runa par…
Vai paskaidrosi?
Tā kā esat lietas kursā par visu un jums nevajag manu palīdzību,
es atgriezīšos pie darba.
Tas ir sarežģīti.
-Redzu. -Jā.
Koncentrējies uz darījumu. Noslēdz to!
Esmu apņēmies.
200 000 cilvēku liels pūls stājies pretī laikapstākļiem,
lai apmeklētu imperatora bēres.
Jauni un veci izrāda cieņu…
Zini, tu reiz uz mani bļāvi.
-Es pirmo gadu biju analītiķis. -Biji pelnījis?
…un atvadīties no imperatora.
-Jā, biju. -O, labi, ka to atzīsti.
Mēs, mana gada puiši, tevi apbrīnojām.
Dzirdu pagātnes laiku.
Es to tā nedomāju.
Jā, tas nekas.
Es zinu, kādas ir runas.
Kurš noslēdzis lielāko lietu? Kurš radījis lielākos zaudējumus?
Kuru paaugstinās darbam 43. stāvā?
Atzīstos, arī es tā agrāk runāju.
Dzirdu pagātnes laiku.
Gribi zināt, kā es te nokļuvu? Kas, pie velna, notika?
Jā. Mani interesē.
Es apprecējos.
Radīju divus bērnus.
Nopirku māju pilsētā, nopirku māju laukos.
Nepaguvu atjēgties, kad nuļļu skaits algas čekā
vairs nešķita kā spēle.
Tā šķita kā izdzīvošana.
Un tā…
es pieņēmu dažus sliktus lēmumus.
Skaitļi sāka kristies.
Satraucos, pieņēmu citus sliktus lēmumus.
Un, kamēr tas viss notika,
mana sieva, kurai ir Prinstonas grāds, bet nekad nav strādājusi,
sāka sūdzēties, ka es nekad neesmu mājās.
Bet, kad esmu, īstenībā neesmu.
Un tā vienu rītu
es kāpju mašīnā, lai 49 minūtes brauktu uz darbu,
pilinu acu pilienus,
un viņa paziņo, ka mani pamet.
Saku: parunāsim, kad atbraukšu,
viņa atbild, ka vairs nav par ko runāt.
Es jautāju viņai, kā viņa var aizmest desmit laulības gadus.
Un viņa man jautā, kā, pie velna, es nepamanīju,
ka viņa no brunetes kļuva par blondīni.
Jā, mana laulība tika sačakarēta.
Tad mana karjera. Un te nu es esmu.
Kā tu domā - Godzilla vai Supermens?
Uzlecošās saules zeme galu galā apgāzīs
"drosmīgo un brīvo mājas", vai kā?
Nu, teikšu godīgi, šis jautājums mani īsti neinteresē.
Tu mani čakarē? Mēs runājam par tavu algu, Solomon.
Tā japāņi pērk dolārus,
un ASV ņem vācu markas,
un vācieši krāj mārciņas, un tā tālāk, un tā tālāk.
Galu galā, nauda tik ātri ceļo pa pasauli,
ka atsevišķās valūtas gandrīz kļūst mazsvarīgas.
-Pasaki to valūtu departamentam. -Valstis kļūst mazsvarīgas.
Par ko tu runā?
Īstenībā svarīgi ir tikai tas,
lai galu galā pašam izdodas finansiāli uzveikt gravitāciju.
Vai tāpēc esi te?
Lai uzveiktu gravitāciju?
Jūs tā darāt ar visiem automātiem?
Es ne. Vairs ne.
Mums viens puisis nāk naktī.
Bet vai tas ir pareizi?
Es jautāju to pašu, kad Goto noņēma man no acīm klapes.
Es arī biju tavā vecumā.
Pieregulē naglas.
Tā dara visi.
Nevaru būt vienīgais muļķis.
Vairums domā: ja pareizi uzsitīs pa kloķi, viņi vinnēs.
Bet viņiem nav varas pār rezultātu. Īsti nav.
Un arī mums nav.
Naglu pieregulēšana izredzes nemaina. To nedarām mēs.
Mēs tikai dodam pamudinājumu. Tas arī viss.
Bet "nekļūsti alkatīgs", tā vienmēr teica Goto.
Kad viņi zaudē, sajūti viņu sirdssāpes.
Kad viņi vinnē, sajūti viņu prieku.
Paskatīsimies, kā tev sanāca.
Laipni lūdzu!
Bando kungs, man ir aizdevuma dokumenti.
Man tas jānokārto.
Lūdzu, pārbaudiet visas summas.
Četri miljardi jenu. Izskatās pareizi.
Es tūlīt aizvedīšu tos uz banku.
Vai domājat, ka būs problēmas ar aizdevumu?
Nekādā gadījumā.
Pēc pāris nedēļām varēsiet sākt iekārtot īpašumu.
Apsveicu.
Liels paldies.
Tad šis, ē,
šis sīkais, sūdīgais zemes pleķītis…
viens miljards.
Velns, tu joko?
Viņa noraidījusi trīs piedāvājumus. Priekšspēle ir galā.
Jāizsaka viņai piedāvājums, kuru nespēj noraidīt.
Pirms pieciem gadiem biznesa burvis tevī nebūtu šaubījies.
Tu zini, ka tā.
Jā. Labi. Labi, jā.
Paga. Vai tad neiesim ar viņu runāt?
Jā, bet es neiešu tur iekšā kopā ar tevi.
Sundža. Sundža!
Kundze, man šodien nepietiek naudas.
Tā ir dāvana no viņa.
No kā?
No rajona jaunā zivju uzpircēja.
Tā, no kura visas meitenes ģībst.
Es arī biju pārsteigta.
Es nezinu, kā Japānā, bet darīt tā te…
galīgi nav kauna.
-Un ar tādu krietnu meiteni kā tevi. -Kundze, domājiet, ko runājat.
Es to vīrieti nepazīstu.
Viņš man nekas nav.
Es nevaru pieņemt šo dāvanu.
Darītu jebko, lai atgrieztos Tokijā un redzētu spēli.
Brīnišķīgs spēlētājs, tik labs kā Mazulis Rūts!
-Neesmu dzirdējis par tādu spēlētāju. -Tu neko nejēdz.
Ei. Kurp tu ej? Izskatās pēc smaga nesamā.
Tu esi smukiņa.
Es tev palīdzēšu.
Atvainojos, es nesaprotu. Man jāpaspēj uz prāmi.
Paklausieties. Pat viņu valoda izklausās pretīgi.
Kas ir tajā somā?
Mana māte satrauksies. Man jāiet.
Beidziet!
Nu es saprotu. Smirdat visi, jo ēdat ko tādu.
Ko tādu neēstu pat mūsu suņi.
Kurš grib saderēt?
Šie vai viņas? Kuri lielāki?
Paskatīsimies.
Ko jūs darāt? Beidziet!
-Ei, ko tu dari? -Laid viņu!
Beidziet!
Palīdziet kāds! Palīdziet!
Beidziet! Lūdzu, nē!
Laidiet mani!
Draņķi.
Gribat mirt?
Bet, ja jūs abi te nomirsiet,
neviens pēc jums nesēros.
Ātri. Atvainojieties.
Vai arī zināt, kas notiks.
Zemāk.
Lūdzu, piedod mums.
Mēs esam padibenes!
Laid mūs mājās, lūdzu.
Mēs atvainojamies.
Sakiet, ja tas jūs neapmierina.
Likšu zemoties, līdz apmierinās.
Pazūdiet.
Viņi jums liks mieru.
Ko jūs tiem puišiem pateicāt?
Ja vēl neliks jums mieru, es viņus nogalināšu
un izbarošu viņu līķus suņiem.
Es to saku, lai jūs nomierinātu.
Biju aizmirsis, cik skaista ir šī zeme,
cik izturīga,
stipra.
Cik ilgi jūs bijāt prom?
14 gadus.
Tur nodzīvoju gandrīz ilgāk nekā te.
Neuztraucieties, nevēlu jums ļaunu.
Vai jūs metīsiet to kreklu prom?
Kāpēc lai es tā darītu?
Jūs esat dīvaina meitene.
Ne jau es runāju par cilvēku izbarošanu suņiem.
Atnesiet to rīt uz līcīti pie klintīm. Es pirms pusdienām izmazgāšu.
Vecomāt,
piedodiet, ka traucēju, bet es ceru, ka varēsim aprunāties.
Ko jūs pārdodat?
Es pērku.
Tie blēži laikam ir galīgā izmisumā.
Kur viņi atrada tādu kā jūs?
Tieši es aizgāju pie viņiem.
Kāpēc lai jūs tā darītu?
Jāatzīst, esat neatlaidīgs.
Lūdzu, atveriet to.
Tie tādā formā izaudzēti.
Izaudzēti?
Droši vien garšo šausmīgi.
Bet vienalga maksā 9000 jenu.
9000 jenu!
Jūs laikam esat traks.
Vecomāt.
1955. gadā jūs nopirkāt šo īpašumu par 4000 jenām.
Tā ir mazāk nekā puse šī arbūza cenas.
Ja jūs piekritīsiet pārdot,
mēs jums dosim miljardu jenu.
Esat jauns, bet labi runājat korejiski.
Nedaudz zaudēju valodu, kad aizbraucu uz Ameriku.
Runājat labāk nekā mani bērni.
Pirms pāris gadiem nomira mans vīrs.
Viņš negribēja, ka viņi mācās to valodu.
Un nu mani pašas bērni
pat neprot valodu, kurā sapņo viņu māte.
Jums noteikti ir skumji.
Kas jums iemācīja korejiešu valodu?
Mana vecmāmiņa.
Mana māte nomira, kad biju mazs.
Mans tēvs daudz strādāja.
Mani uzaudzināja vecmāmiņa.
Viņai droši vien arī bija grūta dzīve.
Lai pabarotu ģimeni,
viņa dienu un nakti stumdīja savus ratiņus,
pārdodama kimči.
Čili bija apdedzinājis viņas rokas.
Pietiks.
Kura ģimene nav cietusi?
Sakiet man taisnību.
Vai tad, kad veci cilvēki runā par ciešanām,
tas nav apgrūtinoši?
Vai tieši tur nav tā jēga?
Mūs apgrūtināt?
Padomājiet par saviem bērniem. Pieņemiet piedāvājumu.
Esat gājusi skolā?
Protat lasīt un rakstīt?
Tēvs cīnījās, lai es ietu skolā,
bet māte neredzēja jēgu.
Žēl gan.
Ja jums būtu īstās prasmes,
jūs varētu pamest šo vietu.
Kāpēc lai es to gribētu?
Te ir mana dzimtene, manu vecāku mājas.
Un jūs vēlaties tādu likteni?
Man nešķita, ka mani vārdi tā jūs aizskars.
Es zinu, ka esmu nabadzīga un neizglītota.
Man nekad nebūs tādu smalku lietu kā jums un Džijunai,
bet tas jums nedod tiesības par mani smieties.
Es to nepieļaušu.
Man nevajadzētu te būt.
Beidziet.
Es tikai jautāju, vai jums ir sapņi.
Es reiz biju tikpat nabadzīgs kā jūs.
Pat nabadzīgāks,
ticat vai ne.
Bet pat tad man bija sapņi.
Un es neļāvu nevienam tos man atņemt.
Mēs esam Jondo.
Te ir Japāna.
Te ir Osaka.
Tur es dzīvoju.
Tur var dabūt pilnīgi visu.
Saldus apelsīnus no Amerikas.
Banānus no Taivānas.
Visskaistākās konfektes no Francijas.
Gandrīz ik mājā ir elektrība.
Iekontaktējami sildītāji, lai ziemā ir silts.
Elektrovilcieni, kas aizved uz visām pilsētas vietām.
Un naktī mirgo gaismas,
radīdamas visneparastākos atspīdumus.
Tas ir īsts brīnums.
Iedomājieties: ja Osakā ir tas viss,
tad ko var piedāvāt visa pārējā pasaule?
Mandžūrija.
Ķīna.
Eiropa.
Un pāri puspasaulei…
Amerika.
Es vienreiz tur biju.
Kā tur bija?
Tur ir viss un nav nekā.
Ko jūs redzat?
Jūs sakāt, ka tā ir Japāna?
Un te esam mēs?
Interesanti.
Kas tad?
Man šķiet…
es tās vienmēr esmu iedomājusies daudz lielākas par mums.
Kā lielu muti, kas gatava aprīt.
Bet ko tas jums vēsta?
Tam nav jābūt mūsu liktenim.
Mēs varam viņus uzveikt.
Sundža.
Es gribētu atgriezties.
Kad jūs te mazgājat veļu.
Vai drīkstu?
Tās šodien garšoja citādi.
Tās bija rūgtas.
Jūs todien pieminējāt Džijunu.
Kāpēc?
Nevajadzēja.
Nav pareizi vainot viņu par to, kā man nav.
Kāpēc ne?
Viņa neko no tā nav nopelnījusi pati.
Bet Džijunu un viņai līdzīgos gaida skaudra atskārsme.
Kāpēc jūs tā sakāt?
Viņas tēvs par savu īpašumu ir parādā milzīgus nodokļus.
Laika jautājums, līdz viņu zemi konfiscēs.
Nedrīkst nevienam atņemt to, kas ir viņa.
Jūs runājat tikpat muļķīgi kā pārējie.
Jūsos nav lojalitātes?
It nemaz.
Jūsos arī nevajadzētu būt.
Cilvēki ir negodīgi visur.
Tad…
kāpēc jūs esat te,
ja tagad jūsu mājas ir Japāna?
Es jaunībā aizbraucu tukšām rokām.
Tagad, kad esmu veiksmīgs, gribēju atgriezties…
un redzēt, vai tā ēna, ko atstāju…
te aizvien vēl ir.
Varbūt muļķīgi.
Nu, vai tā aizvien te ir - jūsu ēna?
Ko jūs darāt?
Kad es biju puika,
mums ar tēvu katram bija tikai viena drēbju kārta.
Es ik vakaru tās izmazgāju un izkarināju uz nakti izžūt.
No rīta bija jāvelk mugurā vēl mitras.
Reiz
man radās izcila doma pielikt drēbes tuvu ugunij,
lai ātrāk žūtu.
Es pievērsos vakariņu gatavošanai.
Es joprojām to skaidri atceros.
Mieži ir jāmaisa, lai katls nepiedegtu.
Bet maisot es kaut ko saodu.
Kad izskrēju laukā,
tēva piedurknē ieraudzīju…
tik lielu caurumu.
Bija izdedzis.
Mani tovakar pamatīgi sarāja.
Kur tagad ir jūsu tēvs?
Viņš ir miris.
Sen aizmirsts.
Kā pasaulē var būt tik daudz lietus?
Un kāpēc tam visam jālīst Jondo?
Kāpēc ne Seulā?
Vai Japānā?
Vai Ķīnā?
Sundža!
Nāc mums palīgā.
Kas tev uznācis?
Jūsu meita negrib, lai viņu atrod,
citādi man būtu kāda informācija.
Tātad nekā nav?
Bet kaut kam ir jābūt.
Jebkam!
Nekā jums noderīga.
Tad viņa ir pazudusi, un viss?
Ecuko, pagaidi mani mašīnā.
Es samaksāšu.
Zināju, ka man nevajadzēja neko gaidīt, mūsu nauda tiek izšķiesta.
Atstāj to manā ziņā.
Paldies par palīdzību.
Nu…
ko jūs zināt?
Saulrietā
saskaņā ar tradīciju imperators apglabāts blakus vecākiem.
Viņa līķis un dažādas personīgās mantas atrodas trīs zārkos.
Viņa pēdējoreiz redzēta pirms astoņiem mēnešiem Tokijā.
Ko?
Ko tas nozīmē?
Nu…
Viņa strādājusi pirts bordelī.
Viņai bijis daudz klientu.
Jā?
Hallo?
Tik dīvaini tagad dzirdēt tavu balsi.
Hana, tā tiešām esi tu?
Tiešām esi aizmirsis manu balsi?
Un kas tas tev par akcentu?
Hana, es skumu pēc tevis.
Beidz jokoties.
Līdz šim tu par mani pat neiedomājies.
Tā nav.
Vienīgais labums no lietus.
Meži būs sēņu pilni.
Tagad?
Kāpēc ne?
Aiznesīsiet mājās mammai, lai izvāra zupu.
Bet veļa.
Tagad mēs esam divi.
Prasīs divreiz mazāk laika.
Kur tu dabūji manu numuru?
Re, visi mani novērtē par zemu.
Pat tu.
Kur tu biji pazudusi?
Cik garlaicīgi jautājumi.
Labāk pajautā, vai es vēl esmu skaista.
Vai tu vēl esi skaista?
Ja es aizveru acis,
dažreiz es joprojām redzu mūs abus.
Mēs bijām cerību pilni, vai ne?
Mēs bijām bērni.
Nē, nav taisnība.
Mēs bijām gudri, un mēs bijām brīvi.
Lūdzu, pasaki, kur tu esi.
Ja es tev pateiktu, tu pat nezinātu, kā pie manis nokļūt.
Es tevi atradīšu.
Es mītu tumsā, Solomon.
Esmu tajā bijusi tik ilgi, ka vairs neredzu ceļu no tās laukā.
Pat tu…
tu nevari mani atrast.
Ecuko tevi meklē.
Nesaki viņai neko.
Ja pateiksi - zvēru, nekad vairs nezvanīšu.
Viņa aizvien redz tevi sapņos.
Es likšu nost. Nopietni.
Kāpēc tu aizbrauci? Kāpēc tu mūs pameti?
Tā nebija mana izvēle, tu to zini!
Es negribēju braukt.
Es negribēju tevi pamest!
Bet labi, ka tu aizbrauci.
Tu tagad izklausies pēc tāda amerikāņa.
Un tā sieviete, kas ir tev blakus…
Tu esi viņā ieķēries, vai ne?
Bet es ienīstu tādas meitenes kā viņa.
Vai tu tagad mani novēro?
Nē, tagad ne.
Man nāk miegs.
Pagaidi!
Man tev tik daudz kas jāpastāsta.
Ko nevaru stāstīt citiem.
Prieks dzirdēt, ka tev joprojām mani vajag.
Es jūtos labāk.
Kur tu esi?
Es atkal piezvanīšu.
Kad?
Kad varēšu.
Hana?
Tulkojusi Laura Hansone