A japán megszólalások kékkel, a koreaiak sárgával szerepelnek.
(koreaiul) Ko Hanszunak hívják.
És azt mondják, sok vér tapad a kezéhez.
Ő végzi a piszkos munkát egy nagy hatalmú embernek Japánban.
Amikor ilyet hall az ember, eltűnődik,
hogy akkor már közéjük tartozik-e.
Vagy még hozzánk?
Ki tudja? Én csak azt tudom, hogy tisztességes árai vannak.
Nem gáncsoskodik, és ki nem állhatja az ostobákat.
A nő mesélte, aki itt főz rá,
hogy soha nem veszi fel kétszer ugyanazt inget.
Egyszer használja, aztán kidobja.
El tudjátok képzelni? Kinek hiszi ez magát?
Ez a férfi tudja, mi a világ rendje.
Kétszer is eljött tiszteletét tenni apámnak.
Kimondottan megkedvelték egymást.
De Dzsijun, apád szerint le fog itt telepedni?
Vagy visszatér majd Oszakába?
Talán ha saját otthona lenne itt…
akkor lehet, hogy letelepedne.
Szerintem le fog.
- Hallgass! - De apám! Alkarnyi. Ez a szabály.
Alkarnyi hosszúnak kell lennie!
Szerinted az áraimat egy gügyögő gyerek
rövidke karjához szabtam?
Kérem, uram!
Te maradj ki ebből!
A fiadnak felelnie kell a pimaszságáért.
De ha akarod, megnyújthatom a karodat.
Ezeket megveszem.
Öt jen a 20 árnyékhalért.
Hálám jeléül.
Tedd el!
Ko Hanszu úr!
MIN JIN LEE KÖNYVE ALAPJÁN
Pacsinkó
TOKIÓ
(japánul) Mindenki jól érzi magát?
Most találkoztam a menyasszonyunk és a vőlegényünk szüleivel.
Már tudom, honnan örökölték a remek külsejüket!
Szóval mindenki a bukásomra vár.
Ez nem igaz. Ne feltételezd rólunk mindig a legrosszabbat!
Megpróbálom.
Sokat változott ez az ország, mióta elmentél Amerikába.
Túl sok ember keresett túl sok pénzt túl rövid idő alatt.
Olyanok, akik pár éve szinte nem is léteztek.
Talán pont rájuk van szüksége ennek az országnak.
Mondjuk, egy pacsinkós fiára?
Vicceltem! Régi barátok vagyunk.
Csak eszembe jutott valami, amit gyerekkorunkban mondtál.
Mi volt az?
Elmesélted, hogy apád azt mondta neked,
a koreaiakat biztos kutyák nevelték.
Mi másért hajtanánk az arcunkat a tálba ahelyett,
hogy felemelnénk a szánkhoz, mint ti?
- Tényleg ilyen rémes dolgot mondtam? - Igen.
Még gyerekek voltunk.
Biztosan félreértettem apámat.
Mindenesetre, okos húzás volt bevonni Abe-szant a Coltonhoz.
Ő itt a legjobb fejlesztő. Megvan a kellő befolyása.
Természetesen itt a fél Pénzügyminisztérium
a lánya esküvőjén. Az segít.
Igaz, sokan itt vagyunk.
De egyet se félj! Ebben a nyakkendőben beolvadsz.
Hadd találjam ki!
Armani.
Hermès. Látod, jól csináltad.
Érdekes lesz látni, mit gondol rólad Abe-szan.
Táncolj, táncolj még
Egy, kettő, három, mosolyt!
Közelebb, kérem!
Fiatal voltál, amikor elmentél, igaz?
Tizennégy éves.
Hallom, te is voltál az Államokban.
Igen, Cambridge-ben.
Á, a Harvard!
Üzleti iskola.
Na, és milyen volt a Harvard Business School?
Sokat tanultam az amerikaiak gondolkodásmódjáról.
Milyen értelemben?
Imádják a játékokat.
Mindenből azt csinálnak.
Akárkivel ismerkedtem meg, főleg férfiakkal,
egyből kitalálósat akartak játszani…
„Melyik ázsiai vagy?”
Klasszikus. Mindig a kínai az első tipp.
Hála az égnek a japán általában a második.
Legalább neked csak két országon kell túlesned.
Szerencsés lennék, ha Korea az első négyben lenne.
Ha nem volt kedvem hozzá, akkor rábólintottam a japánra.
Ami azért nem teljesen pontatlan, ugye?
Nem. Nem pontatlan.
- Tom-szan! - Abe-szan!
A veje jó családfenntartónak néz ki. Szerencséje van vele!
A lányom érdekében remélem is.
Engedje meg, hogy bemutassam a csapat legújabb tagját!
Ő itt Pek-szan a New York-i irodánkból.
Megtisztelő a meghívás.
Mondja, mi a vércsoportja?
Nullás.
Értem. Akkor optimista.
A mai világban túlélőösztön.
Meglátjuk, a hasznára lesz-e.
Kérem, érezzék jól magukat!
Hé! Mi volt ez az előbb?
Azt hiszem, aggódik a hűségem miatt.
Ja igen. Az egész koreaiak kontra japánok ügy.
Miért nem teszik túl magukat rajta, érted?
Ez a múlt. Elmúlt.
Megnyugtathatod Abe-szant, miattam nem kell aggódnia.
A hűségem a Shiffley'shez köt.
Méghozzá azért, mert fizetnek.
OSZAKA
Kiunghí, ébredj!
Sógornőm, itt a vacsora ideje.
Hol van Szolomon?
Tokióban, emlékszel? Azon a nagy üzleten dolgozik.
Szundzsa. Mindig tudtuk, igaz?
Hogy ez a fiú lesz, aki megcsinálja.
Nagyon jó fiú.
Most egyél!
Nincs eleged még az ápolásomból?
Ne beszélj már ilyeneket!
Nézd, a kedvencedet készítettem!
Nem veheted be a gyógyszert éhgyomorra.
Gyerünk, elég ebből!
Szundzsa,
nem akarom bevenni a gyógyszert.
Micsoda bolond beszéd ez?
Hallottad az orvost.
Küzdened kell.
Szundzsa, nem küzdöttünk már eleget?
Badarságokat hordasz össze.
Hogy jutottunk ide?
Hogy tudott az a sok idő így elrepülni?
Még sok éved van hátra.
Ne mondd ezt!
Régen mindent kertelés nélkül kimondtál.
Mindegy mennyire volt fájdalmas, te az igazat mondtad.
Újra látom azokat az arcokat,
álmomban.
Azokat, amiket próbáltunk elfelejteni.
Talán azért, mert számomra itt a vég,
de mindre emlékezni akarok.
A nevükre,
az arcukra…
Bárcsak visszamehetnék még egyszer utoljára!
De Szundzsa,
mondd meg igaz lelkedre!
Az a férfi,
tényleg soha nem gondolsz rá?
Nem töprengesz azon, hogy alakult volna az életed,
ha másképp döntesz akkor?
Ostoba vagy, ugye tudod?
Bedobhatnálak a családoddal az óceánba.
Uram, nem tett semmi rosszat.
Nem pénzért adta.
A saját szememmel láttam.
Maradt pár mandarinom. Cseréltünk.
Látja, nem fogadtam el tőle pénzt!
Ne hibáztassa! Nem tett semmi rosszat.
Mondd csak,
miért nem árusítunk kisebb halakat?
Ha ívás előtt kifogjuk őket,
veszteséget termelünk.
Amiért soha nem lesz elég,
és összekapunk a maradékon.
De nem ezt csináljuk már így is?
Menj!
Szundzsa, mi tartott ilyen sokáig?
Aggódtunk.
Miért? Történt valami, Dokhí?
Nem.
Csak Kim asszony.
Ezúttal igaz.
Ri úr a saját szemével látta.
Eleget pletykáltatok?
Akkor végre valami rendes munkát is végezhetnénk.
Nem jókedvemben henyélek.
Kim asszony teletömte a fejét
a városi japán suhancokról,
hogy sarat és ürüléket hajigálnak
minden koreai nőre, aki még fehéret merészel viselni.
Semmi ilyesmit nem láttam.
Tudod, mennyit locsog az az asszony.
De Szundzsa, nyugodtabb lennék, ha nem járnál egyedül.
Talán vihetnéd Dokhít és Bokhít is.
Miket beszélsz?
Kilencéves korom óta egyedül járok.
- Akkor is… - Túl sok itt a munka.
Segíteni vetted ide Bokhít és Dokhít.
Kim asszony egy hibbant nő, aki szeret kitalálni dolgokat.
Micsoda beszéd ez? Még bajba fog sodorni.
Kim asszony szerint
nagyon fess az új kerületi halkereskedő.
Szundzsa, te láttad?
Mi ez a nagy hűhó? Az az ember nem ér ennyit.
Három éve keseríti ez a szar az életemet.
Az építőbrigádok már elkezdték körülötte a földmunkát.
Abe-szan a nyakamba liheg.
Mondanom sem kell, a 43. emelet naponta hívogat,
hogy közöljem, mikor adja el végre.
Három nagyvonalú ajánlatot tettünk, bőven piaci ár felett.
Az első ajánlat 295 millió jen volt…
Köszönöm, láttam a jelentést. Képben vagyok.
- Hen Gündzs. - Han Gumdzsa.
Még 1929-ben emigrált Koreából Japánba.
Röviddel a háború után telepedett a családjával Tokióba.
Ő volt a kenyérkereső, egy mosodát üzemeltetett.
Aztán a család 1955-ben 4000 jenért megvette a szóban forgó telket.
Ma egy rendes ételt sem kapni itt ennyiért.
Ez nem a pénzről szól. Neki nem.
Persze hogy a pénzről szól, Naomi. Mindig arról…
Elmagyaráznád neki?
Mivel mindennel képben vagy, és nem kell a segítségem,
én megyek dolgozni.
Bonyolult.
- Azt látom. - Igen.
Koncentráljunk az egyezségre! Hozzuk össze!
Azon vagyok.
Az időjárással dacolva kétszázezres tömeg vett részt
a császár temetésén.
Lerótta tiszteletét…
Egyszer kiabáltál velem.
- Még analitikus voltam. - Rászolgáltál?
…fiatal és idős egyaránt.
- Igen, rászolgáltam. - Jó, hogy beismered.
A srácokkal az évfolyamból felnéztünk rád.
Múlt időben, ahogy hallom.
Nem így értettem.
Semmi vész.
Tudom, hogy beszélnek.
Ki kötött bomba üzletet? Kié a legnagyobb veszteség?
Kit léptetnek elő a 43. emeletre?
Elismerem, én is sokat beszéltem így.
Múlt időben, ahogy hallom.
Akarod tudni, hogy jutottam ide? Hogy mi a fasz történt?
Igen. Kíváncsi vagyok.
Megnősültem.
Beesett két gyerek.
Vettem egy házat a városban, egyet vidéken.
Mire észbe kaptam, a csekk végén a sok nullát
már nem játéknak éreztem.
A kibaszott túlélést jelentette.
Szóval…
Hoztam pár rossz döntést…
az összeg apadni kezdett.
Ideges lettem, megint pár rossz döntés.
És miközben ez ment,
a princetoni diplomás nejem, aki életében nem dolgozott,
panaszkodni kezdett, hogy soha nem vagyok otthon.
De ha igen, nem vagyok ott lélekben.
Aztán egy reggel,
mikor beültem a kocsiba, hogy 49 percet vezessek a munkába,
én még a szemcseppet dobtam be,
ő meg azt a hírt, hogy elhagy.
Mondom, este megbeszéljük,
mire ő: „Már nincs miről beszélni.”
Erre én kérdezem, hogy tud eldobni tíz év házasságot.
Mire ő: „Hogy a francba nem vetted észre,
hogy barnából szőke lettem?”
Igen, a házasságom el lett baszva.
Aztán a karrierem is. És tessék, itt vagyok.
Szerinted Godzilla vagy Superman?
A felkelő nap országa felülkerekedik
a szabadok és bátrak hazáján?
Hogy őszinte legyek, nem igazán érdekel a kérdés.
Szórakozol velem? A fizetésedről beszélünk, Szolomon.
Tehát a japánok veszik a dollárt,
az USA a német márkát,
a németek felhalmozzák a fontot, és így tovább.
Annyi történik, hogy a pénz olyan gyorsan mozog a világon,
hogy az egyes pénznemek szinte lényegtelenné válnak.
- Mondd a valutaosztálynak! - Az országok is azzá válnak.
Miről beszélsz?
Igazából csak az számít,
hogy a végén a saját egyenleged legyőzze a gravitációt.
Akkor ezért vagy itt?
Legyőzni a gravitációt?
Az összessel ezt csinálja?
Én nem. Már nem.
Van egy fickó, aki éjjel jár be.
De ez helyes?
Ugyanezt kérdeztem, mikor Goto-szan fellebbentette a fátylat.
Annyi idős voltam, mint te.
A szegek állítgatása.
Mindenki csinálja.
Nem lehetsz olyan hülye, hogy te kimaradj.
A legtöbb ember azt hiszi, hogy ha jól fordítja a kart, akkor nyerhet.
Csakhogy nincs ráhatásuk a végeredményre. Nem sok.
Ahogy nekünk sincs.
A szegek állítása nem javítja az esélyeket. Olyat nem csinálunk.
Csak egy kicsit arrébb toljuk. Ennyi az egész.
De „ne légy kapzsi,” Goto mindig ezt mondta.
Ha veszítenek, érezd a fájdalmukat!
Ha nyernek, érezd az örömüket!
Lássuk, mit csináltál!
Isten hozta önöket!
ÚJ NAGY VEGAS
Bando-szan, itt vannak a kölcsön iratai.
Ezt el kell intéznem.
Kérem, tüzetesen nézze át a számokat!
Négyszázmillió jen. Jónak tűnik.
Egyből viszem is vissza a bankba.
Maga szerint lehet gond a kölcsönnel?
Egyáltalán semmi.
Pár héten belül elkezdheti a helyiség átépítését.
Gratulálok!
Köszönöm szépen!
Szóval ez a…
ez a kis szar telek itt…
egymilliárd.
Szórakozol velem, baszki?
Három ajánlatot utasított el. Elég az előjátékból.
Ajánljunk annyit, amit nem tud visszautasítani!
Öt éve a benned élő pénzcsináló egy percet sem habozott volna.
Tudod, hogy igazam van.
Igen. Jól van.
Várj! Nem beszélünk vele?
De, csakhogy veled be nem megyek.
Szundzsa. Szundzsa!
Asszonyom, nincs ma elég pénzem.
Ajándékba van tőle.
Kitől?
Az új kerületi halkereskedőtől.
Attól, akitől minden lány el van alélva.
Én is meglepődtem.
Nem tudom, Japánban mi járja, de ezt csinálni itt…
nagyon szégyentelen.
- Egy ilyen jóravaló lánnyal, mint te. - Asszonyom, kérem, vigyázzon, mit mond!
Nem ismerem ezt a férfit.
Ő nekem senki.
Nem fogadhatom el ezt az ajándékot.
Mit nem adnék, ha visszamehetnék Tokióba egy meccsre!
Az a játékos van olyan jó, mint Babe Ruth!
- Még nem hallottam ilyet. - Mert nem tudsz semmit.
Hé! Hová mész? Nehéznek néz ki, amit cipelsz.
De helyes vagy!
Hadd segítsek vinni!
Bocsánat, de nem értem. El kell érnem a kompomat.
Hallgassátok! Még a nyelvük is förtelmes.
Mi van a szatyrodban?
Anyám aggódni fog. Mennem kell.
Hagyjátok abba!
Értem. Azért bűzlötök, mert ilyen szart esztek.
Még a kutyáink sem ennék meg ezeket.
Ki akar fogadni?
Ezek vagy az övé? Melyik a nagyobb?
Nézzük meg!
Mit műveltek? Elég!
- Mit csináltok? - Engedjétek el!
Hagyjatok békén!
Valaki segítsen! Segítség!
Hagyjatok! Kérlek, ne!
Szállj le rólam!
Kutyák!
Meg akartok halni?
De ha meghalni jöttetek ide…
…senki nem fog meggyászolni titeket.
Kérjetek bocsánatot!
Vagy tudjátok, mi lesz.
Mélyebbre!
Kérlek, bocsáss meg!
Hitvány semmirekellők vagyunk!
Hadd menjünk haza, kérlek!
Sajnáljuk!
Mondd, ha nem vagy elégedett!
Addig csúsznak hason, amíg akarod.
Kifelé!
Nem háborgatnak többé.
Mit mondott azoknak a fiúknak?
Hogy ha újra zargatnak, akkor megölöm őket,
és a kutyákkal falatom fel a hullájukat.
Ezt azért mondom, hogy megnyugodj.
Elfelejtettem, milyen gyönyörű ország ez,
milyen szívós,
erős.
Mikor ment el innen?
Tizennégy éve.
Majdnem többet voltam ott, mint itt.
Ne félj, nem akarlak bántani!
Ki fogja dobni ezt az inget?
Miért tennék ilyet?
Különös lány vagy.
Nem én beszélek arról, hogy embereket kutyákkal falatok fel.
Hozza el az öbölbe holnap, ebéd előtt kimosom!
Nagymama,
bocsánat a zavarásért, reméltem, hogy beszélhetünk.
Mit akar eladni?
Én vennék.
Kétségbeesettek lehetnek azok a szélhámosok.
Honnan szedték elő magát?
Én mentem hozzájuk.
Miért tenne ilyet?
Maga kitartó, azt meg kell hagyni.
Kérem, nyissa ki!
Erre a formára növesztik.
Növesztik?
Láthatóan borzalmas íze van.
De mégis 9000 jenbe kerül.
Kilencezer jen!
Maga őrült.
Nagymama.
Ezt a telket 4000 jenért vette 1955-ben.
Ez a dinnye a duplájánál is több volt.
Ha hajlandó eladni,
akkor egymilliárd jent adunk.
Fiatal létére jól beszél koreaiul.
Pedig megkopott, miután Amerikába mentem.
Jobban megy, mint a gyerekeimnek.
A férjem néhány éve halt meg.
Ő nem akarta, hogy megtanulják ezt a nyelvet.
És most a saját gyerekeim
nem beszélik azt a nyelvet, amin az anyjuk álmodik.
Ez biztos elszomorítja.
Ki tanította meg koreaiul?
A nagymamám.
Anyám kis koromban meghalt.
Apám késő estig dolgozott.
A nagymamám nevelt fel.
Gondolom, neki is nehéz élete volt.
Hogy megkeresse a kenyérrevalót,
éjjel-nappal dolgozott, tolta a kiskocsiját,
kimcshit árult.
A kezét felmarta a csili.
Elég ebből!
Melyik család nem szenvedett?
Árulja el az igazat!
Ha az öregek a szenvedésről mesélnek,
az nem fárasztó?
Nem az a lényege?
Hogy terheljenek minket?
Gondoljon a gyerekeire! Fogadja el az ajánlatot!
Jártál iskolába?
Tudsz írni és olvasni?
Apám küzdött érte, hogy járjak,
de anyám nem látta értelmét.
Az kár.
A megfelelő képességekkel
itt hagyhattad volna ezt a helyet.
Miért hagytam volna itt?
Itt születtem, ez a szüleim otthona.
És beéred ennyivel?
Nem hittem, hogy ennyire bántóak a szavaim.
Tudom, hogy szegény és tudatlan vagyok.
Nem lesznek finom holmijaim, mint neked és Dzsijunnak,
de ettől még nincs jogod kinevetni.
Nem engedem.
Nem kéne itt lennem.
Ugyan már!
Csak azt kérdezem, vannak-e álmaid.
Valaha én is szegény voltam, mint te.
Nálad is szegényebb,
ha hiszed, ha nem.
De még akkor is voltak álmaim.
És nem hagytam, hogy bárki elvegye őket.
Itt vagyunk Jeungdóban.
Ez Japán.
Oszaka itt van.
Én ott lakom.
Nincs semmi, amit ott ne kapnál.
A legédesebb narancs Amerikából.
Banán Tajvanról.
Gyönyörű cukorkák a franciáktól.
Szinte minden házban van áram.
És elektromos hősugárzók melegítenek télen.
Villamoskocsik visznek a város minden zugába.
Esténként a fények kigyúlnak,
és mesésen tükröződnek mindenen.
Maga a csoda, tényleg.
Képzeld el, ha ennyi minden van Oszakában,
akkor mit nyújthat az egész világ!
Mandzsúria.
Kína.
Európa.
És ahol a világ félig körbeér…
Amerika.
Egyszer jártam ott.
Milyen volt?
Minden van. És semmi.
Mit látsz?
Azt mondod, ez Japán?
És ezek vagyunk mi?
Érdekes.
Micsoda?
Gondolom…
Mindig úgy képzeltem, hogy sokkal nagyobbak nálunk.
Mint egy hatalmas száj, ami mindjárt elnyel.
De mit mond ez neked?
Nem kell, hogy ez legyen a sorsunk.
Le tudjuk győzni őket.
Szundzsa.
Újra el akarok jönni.
Amikor mosol.
Eljöhetek?
Ma más íze volt.
Keserű volt.
A múltkor említetted Dzsijunt.
Miért?
Nem kellett volna.
Nem helyes azért hibáztatni, amim nekem nincs.
Miért nem?
Semmit sem ő teremtett belőle.
De Dzsijun és a fajtája keményen szembesül majd a valósággal.
Miért mondod ezt?
Az apjának tetemes adótartozása van a birtoka után.
Idő kérdése, és elkobozzák a földjét.
Senki nem érdemli, hogy elvegyék azt, ami az övé.
Ostobaságokat beszélsz, mint a többiek.
Egy csepp hűséget sem érzel?
Egy cseppet sem.
Neked sem kéne.
Az emberek mindenhol aljasak.
Akkor…
miért vagy itt,
ha már Japán az otthonod?
Fiatalkoromban üres kézzel mentem el.
Most, hogy sikeres vagyok, visszatértem…
hogy az az árnyalak, akit hátrahagytam…
még mindig itt van-e.
Talán ostobaság.
És itt van még az árnyékod?
Mit csinálsz?
Kisfiúkoromban
apámnak és nekem csak egy rend ruhánk volt.
Minden este kimostam, és kiakasztottam éjszakára.
Reggel még nedvesen kellett felvennünk.
Egyszer aztán
csodás ötlettel a tűzhöz lógattam a vizes ruhákat…
…hogy hamarabb száradjanak.
Aztán már a vacsorafőzésre figyeltem.
Ma is tisztán emlékszem.
Az árpát folytonosan kavargatni kell, hogy ne kapjon le az alja.
De kavarás közben fura szagot éreztem.
Amikor kiszaladtam,
ekkora lyuk volt…
apám ruhaujján.
Teljesen kiégett.
Nagy fejmosást kaptam aznap este.
Hol van most az apád?
Meghalt.
Rég feledésbe merült.
Hogy lehet ennyi eső a világon?
És miért hullik le mind itt?
Miért nem Szöulban?
Vagy Japánban?
Vagy Kínában?
Szundzsa!
Gyere segíteni!
Mi ütött beléd?
A lányuk nem akarja, hogy megtalálják,
különben lenne maguknak valamim.
Szóval akkor semmi?
De valaminek lennie kell.
Bárminek!
Nincs semmi, amin elindulhatnának.
Akkor egyszerűen csak eltűnt, és ennyi?
Ecuko, várj meg a kocsimban!
Elintézem a díját.
Tudtam, hogy kár másra számítanom, csak kidobjuk a pénzt az ablakon.
Hagyd ezt rám!
Köszönöm a segítségét!
Szóval…
mit tud?
A császárt
a hagyományokhoz híven naplementekor eltemették a szülei mellé.
Teste három koporsóban nyugszik néhány személyes tárgyával körülvéve.
Utoljára nyolc hónapja, Tokióban volt nyoma.
Mi?
Mit akar ez jelenteni?
Hát…
egy bordélyfürdőben dolgozott.
Sok kuncsaftja volt.
Igen?
Halló?
Olyan fura most a hangodat hallani!
Hana, tényleg te vagy?
Tényleg elfelejtetted a hangomat?
És mi lett az akcentusoddal?
Hana, hiányoztál.
Ne hülyéskedj!
Fogadjunk, hogy eszedbe sem jutottam mostanáig!
Ez nem igaz.
Az egyetlen jó dolog az esőben,
hogy az erdő megtelik gombával.
Most szedjünk?
Miért ne?
Vigyél haza egy kupacot, hogy anyád levest főzzön!
De a mosás…
Ketten vagyunk.
Feleannyi idő lesz.
Honnan tudod a számomat?
Látod, mindenki alábecsül.
Még te is.
Hol voltál?
Milyen unalmas kérdések!
Inkább azt kérdezd, hogy még mindig szép vagyok-e!
Még mindig szép vagy?
Ha behunyom a szemem,
néha még mindig látom magunkat.
Annyira tele voltunk reménnyel, nem?
Gyerekek voltunk.
Nem, ez nem igaz.
Bölcsek voltunk, és szabadok.
Kérlek! Áruld el, hol vagy!
Ha megmondanám, akkor sem tudnád, hogy juss hozzám.
Én megtalállak.
Sötétségben élek, Szolomon.
Olyan régóta vagyok itt, már nem tudom, hogy jussak ki.
Még te sem…
Te sem találhatsz meg.
Ecuko-szan égre-földre keres.
Ne mondj neki semmit!
Ha mondasz, esküszöm, soha többet nem hívlak.
De még most is álmodik veled.
Leteszem! Komolyan.
Miért mentél el? Miért hagytál ott minket?
Nem az én döntésem volt, pontosan tudod!
Nem akartam menni.
Nem akartalak elhagyni!
De jó, hogy elmentél.
Már tiszta amerikainak hallatszol.
És az a nő ott melletted,
érdekel, igaz?
De én utálom az ilyen lányokat.
Te most engem nézel?
Nem, most nem.
Elálmosodtam.
Várj!
Annyi mindent kell mondanom neked!
Amit másnak nem mondhatok.
Jó hallani, hogy még mindig szükséged van rám.
Jobban érzem magam.
Hol vagy?
Majd még hívlak.
Mikor?
Amikor tudlak.
Hana?
A feliratot fordította: Binder Natália