V roce 1910 Japonsko kolonizovalo Koreu jako součást své rozpínající se říše.
Pod japonskou nadvládou mnoho Korejců přišlo o živobytí,
což řadu z nich donutilo odejít z domova do ciziny.
Navzdory tomu lidé přežili.
Rodiny přežily.
Včetně jedné rodiny…
Z generace na generaci.
Modré titulky značí japonštinu. Žluté titulky značí korejštinu.
KOREA POD JAPONSKOU NADVLÁDOU
(korejsky) Má matka neměla štěstí.
A můj porod
byl pro ni ohromně náročný.
Zemřela, když jsem byla ještě dítě.
Otec se z žalu dal na pití.
Já a mé tři starší sestry jsme musely žebrat po vesnicích.
Pak vesnická dohazovačka řekla…
…že jedna rodina, co u Dongsamu provozuje ubytovnu,
má svobodného syna s rozštěpem rtu.
Můj otec bez váhání nabídl mě.
To bylo před třemi lety.
Snažila jsem se být dobrou manželkou i snachou.
Porodila jsem tři syny…
…žádný se ale nedožil prvních narozenin.
Kdyby šlo jen o mě,
vydržela bych to. Ale můj manžel
je ten nejhodnější muž.
Čekám dítě…
…ale jsem prokletá.
Hele, neříká se mi to snadno.
To povýšení nevyjde.
Letos ne.
Vím, že jsme ti naznačovali opak,
ale ve 43. patře si myslí,
že bude lepší, když nabereš ještě rok praxe.
Chci vědět proč.
Řekl ti to. Ještě nejsi připravený.
Dál tvrdě pracuj a příští rok…
Přispěl jsem k fúzi Teestone.
Skoupil jsem Brixley.
Dva roky mám nejlepší výsledky.
Ještě nepřišel tvůj čas, jasný?
Požádejte mé předky, ať tu kletbu sejmou,
abychom mohli založit rodinu.
Colton Hotels.
Náš přední klient se dere na burzu,
ale potřebuje napálit hodnotu.
Chce ten hotel.
Ten je v Tokiu.
Kde má zásadní slovo jediná majitelka půdy.
Ta majitelka je Korejka.
Vím, nic to pro vás neznamená. Ale říkám,
že tu dohodu uzavřu.
Tak co víš?
Hotel, přes 300 pokojů, stavební náklady 150 až 200 milionů.
Hrubým propočtem by nám to hodilo deset až 15 milionů.
A ta majitelka pozemku
ti snad jako Korejka vyjde vstříc?
Počkej, teď nechápu. Nejsi snad Japonec?
Ne, tam jsem jen vyrostl.
- Jsi si tím jistý? - Ano, jsem.
A až tu dohodu uzavřu, chci ihned přeložit zpátky sem.
Chci tu pozici viceprezidenta a zvýšení platu antedatované k dnešku.
A chci, aby můj roční bonus odrážel,
kolik Colton Hotels pro tuhle firmu znamená.
A chci to vše písemně.
Dítě je na cestě.
Bude prospívat.
A díky ní rodina přežije.
Rychle!
Pojďte sem!
Slyšíte?
To bude pěkné číslo.
Děkuji.
Pečujte o ni.
Tahle to zvládne.
Musíme jí dát jméno.
Son-džo!
AUTORKA KNIŽNÍ PŘEDLOHY
Pačinko
Otče!
(japonsky) Fajn. Přibral jsi.
Až moc pizzy.
Musím se hlídat.
Jak je v Tokiu?
Je ten nový byt pěkný?
Je to hotelový pokoj. Na pár týdnů to jde.
Tys přijel, Solomone?
Pane Goto, co vy tady?
Tvému otci to tu patří,
ale já musím dohlížet, jak to tu vede.
To víš, že jo.
Hlavně sem ale chodíš flirtovat s mladýma holkama.
Mám tě přečteného.
Pane Hiroto!
To je můj syn Solomon.
Konečně ses vrátil domů.
Jeho americká banka ho povýšila na viceprezidenta.
Na syna provozovatele pačinka to ujde.
Opravdu jsi chodil na Yale?
Když to říká můj otec, musí to být pravda.
Pane Joší, co říkáte na ta obvinění?
Chápu, že nám ve světě financí někteří nedůvěřují kvůli tomu,
do čeho byl zapletený můj dědeček…
Kdo je jeho dědeček?
Muž, co je dávno mrtvý.
Nijak se nás to netýká.
Jackpot!
No podívejte.
Čisté peníze, špinavé peníze… Žádný rozdíl.
Peníze jsou peníze.
Son-džo.
Son-džo, skloň hlavu.
Dnes máte zpoždění.
Tohohle jsem vám schoval.
To.
Son-džo!
Moc šťastně nevypadá.
To proto,
že i ty nejubožejší bytosti prahnou po životě.
Až na tu paní, co prodává kaštany.
Pořád říká, že smrt je pro ni až moc dobrá.
To protože její manžel je na veřejnosti samý úsměv,
ale když přijde domů, ženu i děti bije.
Ale dokonce i ona touží žít.
Tak pojď.
Zdravíčko příteli.
Něco se vám nezdá?
Schválně mi ukažte lepší úlovek.
Co si s tím vším mám počít?
Pane Kime, děláte nejlepší rybí karbanátky na trhu.
Vždy je do oběda vyprodáte.
S tímhle
budete mít dost rybích karbanátků na celé týdny.
No tak vám dám 30.
Žádné takové.
Stojí trojnásobek.
Vážně?
A co tenhle malý spratek ví?
Vím, že v daegu jorim podniku v ulici
dostal dvojnásobek za poloviční tresku.
Tak půjdeme tam.
Co byste chodili až tam?
Osmdesát.
Má nejlepší nabídka.
A poctivá.
To by šlo.
Děkuji vám.
Tu máš svůj podíl.
Nemůžu. Já nesmím.
Proč ne?
Zasloužíš si to.
Neučili tě rodiče poslouchat starší?
Na tu si dávej pozor.
Té nebude stačit jen vést ubytovnu!
Já nic takového neudělal!
Dvě podepsané výpovědi svědčí o opaku.
Lžou. Nic takového jsem neudělal…
To probereme na stanici. Jdeme.
Prosím…
Prosit můžeš na stanici.
A to tvrdí, že jsou na nás mírnější.
Takhle to myslí?
Son-džo,
jdeme.
Uvidíme se doma.
Otče,
ten muž na trhu…
Udělal něco špatného?
Já nevím.
V dnešní době
není otázka viny či neviny jednoduchá.
Co se mu stane?
Vrátí se domů?
Son-džo,
kdysi jsem ti dal slib.
Když ti byl teprve týden,
já a matka jsme sotva zamhouřili oka.
Ve dne v noci jsme tě střežili.
Tehdy jsem ti přísahal,
že se tě budu do tvého posledního dechu
ze všech sil snažit chránit před odvrácenou stranou světa.
A ten slib dodržím.
Babičko!
Tomu říkám randál.
Ať jsi cvičil sebevíc, nepomohlo to.
Tak proč jsi mě nenechala přestat?
Víš, kolik ten klavír stál?
Samozřejmě.
Připomínalas mi to denně.
Potřeboval jsi to připomínat.
A teď zapomeň, že jsi líný Američan, a pojď mi pomoct.
Ano.
Ten muž z úlovku sotva vyžije a ty ho obereš o peníze.
Nech už toho.
A ty!
Tím rozmazlováním jí neprospíváš.
Že prý ji pošleš do školy.
K čemu by to bylo?
Špatné časy, dobré časy.
U ženy na tom nezáleží.
Musí se naučit, jak se uživit.
Záliv je dnes poklidný.
Můžu se učit s ženami.
Nemohla bych jít?
Poslouchalas mě?
Příště řeknu panu Songovi,
že ho jako dívka nesmím poslechnout.
To je jedno…
A že není dost dobrý rybář, aby mi dával peníze.
Fajn, jdi už.
A ty.
Je dobře, že ji máš rád, ale takhle na ní lpět,
tím jí akorát ublížíš.
Vážně myslíš, že tvou dceru trocha radosti zničí?
Ale nebyly to tvé peníze.
Byla to laskavost jiného člověka.
Potřebuje vědět, že v tomhle světě něco jako laskavost existuje.
Posílí ji to.
Son-džo!
Koukej na mě!
Son-džo!
Tatínku!
Já to dokázala!
Plavme se
po širé hladině.
Spřátelme se s osamělým rackem,
vytrvejme v boji!
- Enoja janoja! - Ano!
Ejano jano ogioča!
Vyplujme na moře.
Ty máš ale štěstí!
Tvá dcera chytí ušně
a tvá manželka takhle vaří.
To se štěstím nesouvisí.
- Všechno si to zasloužil. - Přesně tak.
Tu máš, napij se.
Nedám si. Nepiju.
No tak, jen jednu skleničku.
Vychutnejme si malá vítězství, dokud můžeme.
Na zdraví.
Ale jen počkej.
Časem
přijdou na to, jak nám vzít i tohle.
Nesmysl! Jak by nám někdo mohl vzít moře?
Nemluv jako pitomec.
Co? Jak to myslíš?
Sebrali nám půdu,
viď?
Ukradli naši rýži,
naše brambory,
naše ryby.
Našim ženám zakázali nosit bílou.
Ti hajzlové nás nutí jíst jako oni,
mluvit jako oni,
ale nikdy nás nebudou brát jako sobě rovné.
A proč by měli?
Za to, že jsme ztratili vlast, si můžeme sami.
Už dost.
Ale poslouchejte, kdyby každý z nás zabil jen jednoho z těch Japonců,
nezmírnilo by to náš hněv,
ale aspoň bychom měli o čem snít.
Vzít do ruky kámen
a rozdrtit jím hlavu vojákovi,
abych si ty své studené ruce ohřál jeho krví.
Jen vědomí, že je o jednoho švába chodícího po naší půdě míň,
by mi způsobilo čirou radost!
Nech těch řečí.
To už je příliš…
…žít s touhle nenávistí.
Tak jako my…
…budou sužovány i naše děti.
Jak tohle může někdy skončit?
Pročs ho nezastavil?
Jak jsem mohl?
Když někdo promluví…
Nepromluví.
Už spí pod naší střechou měsíce.
Stačí, aby jeden…
Tiše.
Uklidni se.
Nic jsme neprovedli. Proč by nás zatkli?
Po tom, co řekl, mu dál nabízíme stravu a ubytování. Není to špatně?
Když si pro nás Japonci přijdou,
kdo se postará o Son-džu?
Všechno dobře dopadne, uvidíš.
To nevíš…
Pane, najedl jste se dosyta?
Paní,
živíte nás výborně. Jste na nás moc hodná.
Son-džo, co je?
V noci jsi říkal hlouposti
a teď mají všichni strach.
Strach? Kdo má strach?
Všichni. Nikdo to neřekne, ale chtějí, abys odešel.
Ale kam bych šel? Nemám kam jít.
Kamkoli. Jen odejdi.
Son-džo,
jen jsem to přehnal s pitím.
To byla lehkovážná slova muže, co už se nechce cítit méněcenně.
Chápeš?
Ne.
Nechci rozdrtit hlavu japonského muže.
A nechci přijít o matku a otce.
Být sama…
To bych radši umřela.
Son-džo, dobře mě poslouchej.
Zapomeň, co jsem říkal.
Jsem člověk, co už neví, jak v tomhle světě žít.
Rozumíš?
Dobře.
Kdy jste naposledy viděla rybáře Songa?
Před pár dny.
Kam podle vás mohl jít?
Promiňte. Neznám jeho záměry.
Tatínku!
Nikdy jsme u něj známky neloajálnosti nezpozorovali.
Ale nechal tu všechny věci.
A ještě dluží nájem za dva měsíce.
A tu předmětnou noc?
Přehnal to s pitím.
To ho podle vás omlouvá?
To vůbec ne.
Všechny nás jeho řeči vyděsily.
Ale nenahlásil jste ho.
Když zpozorujete takového zrádce,
je vaší povinností nahlásit ho.
- Pane… - Jak si dovolujete mě přerušit?
My těm idiotům poskytujeme náš pokrok, naše inovace, naše vzdělání,
jen aby nám lhali do očí.
Klid.
Vyřešíme to jen varováním.
Možná jsme k nim příliš shovívaví.
Musíme.
Když budeme moc tvrdí, vybuchnou.
Druhou šanci už nedostanete.
Jestli zaslechnete, kde se zdržuje, sdělte nám to.
Paní, slyšel jsem samou chválu na vaši kuchyni.
Musím vás navštívit, abych se přesvědčil, jestli zvěsti nelžou.
Jste kdykoli vítán.
Jdeme.
Jak zjistil, že má utéct?
Varoval ho někdo?
Já nic neřekl.
Tohle nemůžeme nikdy sníst. Děláš toho moc.
Musíš jíst.
Podívej se do zrcadla.
Jsi kost a kůže.
Přidej jarní cibulku.
Pusť na ni studenou vodou.
Zjevně máš moc práce a nevaříš si. Přesně jako tvůj otec.
Oba příliš pracujete.
Řekl jsem, ať tu pačinko hernu prodá.
Reality jsou na vzestupu. Ať investuje do obchodů nebo bytů.
- Tak on ti to neřekl? - Co?
Otevírá druhou hernu.
Netvař se tak.
Vždyť víš, že o tom uvažoval.
Kde vezme peníze?
Od banky.
Tak to teď dělá každý.
Je hrdý na to, co vybudoval.
A nepotřebuje od tebe slyšet, že se stydíš.
Nic takového jsem neřekl.
Ani to říkat nemusíš.
Zažila jsem už dost, abych to poznala.
Přines mi vejce.
Řekni mi pravdu.
Vrátíš se tam? Nezůstaneš tu?
Co to má být?
Tvůj otec si možná namlouvá, že se to tu pro nás Korejce zlepšilo,
ale já vím svoje.
V Americe jsi ve větším bezpečí.
Před čím přesně?
Solomone?
- Solomone! - Ecuko!
Promiň, v restauraci byl frmol. Dřív jsem se sem nedostala.
Celý týden máme podstav.
A tvůj táta má prý tolik práce, že mě nemohl vyzvednout.
Podívejme na tebe. Vyrostl jsi do krásy.
Život je tak nespravedlivý.
Nemáš být čím dál hezčí, Solomone,
když mně jen přibývají vrásky.
Co to říkáš, Ecuko?
Vůbec nestárneš.
Vidíš? To je ono.
Ty americké holky tě musejí zbožňovat.
Já vím.
Hele! Pchadžon!
Zbláznil ses? Vyhazovat jídlo!
Dej to sem.
„Jsem Rikidózan!“
Ty měla Hana nejradši, že ano?
Jo.
Proč je pořád máš?
Asi ze sentimentálních důvodů.
Spojila se s tebou Hana?
Ne.
Ale najali jsme nového detektiva, který má dobrou pověst.
Vypadá to nadějně.
Její ruka…
Je teď větší než moje?
Nebo jsou stejně velké?
Kde bereš tu jistotu, že je stále naživu?
Až budeš mít děti, pochopíš to.
Kdyby se jí něco stalo…
…cítila bych to.
Ty taky, protože jsi ji miloval, nebo ne?
Co ses vrátil, tvůj otec se v jednom kuse usmívá.
A já myslela, že jsem jediná, co mu takový úsměv vyloudí!
A tvá matka...
Byla by hrdá.
Vím to.
Otče, něco se děje.
Son-džo!
Dělej. Jdi!
Sem.
- Enoja janoja! - Co to dělá?
Ejano jano ogioča!
Vyplujme na moře.
Ticho!
Plavme se
- po širé hladině. - Dost!
Parchante!
Spřátelme se s osamělým rackem,
vytrvejme v boji!
Spřátelme se s osamělým rackem, vytrvejme v boji!
Enoja janoja!
Ejano jano ogioča!
Vyplujme na moře.
Dobrý den.
Děkuji, že jste přišel, pane Joší.
Viděl jsem ho v televizi.
Ano, je to význačný klient kanceláře.
Vítejte, pane Baeku. Doprovodím vás do vaší kanceláře.
…což můžeme řešit na místě.
Takže během léta…
Tudy, prosím.
- Solomon Baek. - Pane Andrewsi.
- Tome. - Hodně jsem o tobě slyšel.
Mluv na rovinu.
Musím se před tebou mít na pozoru? O to jde?
Ze mě strach mít nemusíš. Nejsem tu natrvalo.
Tak dobře. Vítej.
Pardon. Můžete mi věnovat pozornost?
O co jde?
Japonský císař Hirohito zemřel.
Podle oficiálního prohlášení byla příčinou rakovina.
Bylo mu 87 let…
Celý národ dnes oplakává význačného muže…
Vládl za japonské okupace Korey.
Považován za boha…
Vládl za japonské okupace Korey,
během níž bylo mnoho rodin rozděleno a blízkých ztraceno.
Son-džo.
Tatínku.
Kdysi dávno
jsem se podivoval, proč se mi štěstěna vyhýbá,
proč se mi vyhýbají každodenní radosti, kterých si užívají ostatní.
Ale pak přišla tvá matka
a potom ty…
A já si uvědomil, že s tím štěstí nemá co dělat.
Musel jsem dokázat, že jsem tě hoden, Son-džo.
A zesílit,
abych odehnal stíny tohoto světa.
Brzy budeš sama silná.
Budeš mít vlastní děti.
A i ty budeš muset prokázat, že jsi jich hodna.
Ty to dokážeš, Son-džo.
Věřím v tebe.
O DEVĚT LET POZDĚJI
Pane,
musíte zaplatit novému prodejci ryb
na důkaz úcty.
Ano, je to trouba,
ale pořád je jeden z nich.
Jistěže mu vzdám úctu.
Každý týden v obálce.
Ale jestli dává přednost něčemu jinému…
Ne, to by nechtěl.
Jelikož ještě neznáte zdejší zvyklosti…
Nemusíte mi říkat, jak to chodí.
Son-džo…
Ta dívka. Kdo to je?
Která dívka?
Tamta.
Son-džo. Hele. Schoval jsem ti tu největší!
Není to nikdo.
Myslím, že její matka provozuje ubytovnu v Jongdu.
Vdova.
Překlad titulků: Jiří Sailer